Rødstilk

Rødstilk (Tringa totanus) er en vadefugl i snipefamilien (Scolopacidae) og inngår i slekten Tringa, som videre inngår i delgruppen Tringini i underfamilien Tringinae. Arten hekker over det meste av Norge, og BirdLife Norge har valgt den til «Årets fugl 2022».

 Taksonomi 
Det regnes med seks underarter i øyeblikket. Det har imidlertid hendt at den vestlige populasjonen, altså populasjonen på De britiske øyer, Nederland og trolig også i Norge Skandinavia, har blitt skilt ut som en selvstendig underart, jevnfør det vitenskapelige navnet . Den foreslåtte underarten  regnes som synonym med . Fugler som hekker i Nord-Italia betraktes gjerne som en mellomform av nominatformen og .

 Biologi 
Rødstilk er på størrelse med heilo. Fysiske fakta; lengde ; vekt ; vingespenn . Hunnen blir gjerne litt større enn hannen.

Hekkedrakten er spraglet i askebrun og hvit og har rødt nebb og lange, røde ben. Hunnene er ofte litt blekere enn hannene. Vinterdrakten er noe mer grålig. Under flukt viser den et tydelig langsgående hvitt vingebånd, som skiller den fra de vanlige slektninger, som gluttsnipe, grønnstilk og skogsnipe. Fuglens varselrop er intenst og hakkete, og kan minne om grønnstilkens. Forøvrig har rødstilken et variert register av lyder.

Rødstilk er i hovedsak langdistansetrekkfugl, selv om noen fugler på Island og i Vest-Europa kan regnes som standfugler. Arten hekker i nord av utbredelsen og trives i et bredt utvalg av ulike våtmarksområder, både innenlands og langs kysten.

Hekketiden starter i april og varer til i juni, avhengig av utbredelsen. Rødstilken bygger reir i groper på bakken, i Norge for det meste på myrer og nært vann langs kysten, i noen tilfeller også i fjellet opp til cirka . I Armenia opp til cirka . Hunnen legger 3–5 gulbrune egg med et intervall på 35–43 timer, som ruges av begge kjønn i 22–29 dager. Etter cirka 23–35 dager er ungene flyvedyktige. Dødeligheten det første leveåret ligger rundt , mens for voksne fugler utgjør cirka . Ungfuglene hekker fra de er omkring 1–2 år gamle. Det eldste kjente ringmerkede eksemplaret ble 17 år.

 Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).

 Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
 Chionidi, slirenebbfugler
 Charadrii, lofugler
 Scolopaci (Limicoli), snipefugler
 Pedionomidae, slettevandrerfamilien
 Thinocoridae, rypesnipefamilien
 Rostratulidae, riksesnipefamilien
 Jacanidae, bladhønsfamilien
 Scolopacidae, snipefamilien
 Numeniinae, 
 Limosinae, 
 Calidrinae, 
 Scolopacinae, 
 Tringinae, 2 tribus, 5 slekter, 19 arter
 Phalaropodini, 2 slekter, 3 arter
 Tringini, 3 slekter, 16 arter
 Xenus, monotypisk
 Actitis, 2 arter
 Tringa, 13 arter
 T. ochropus, skogsnipe
 T. solitaria, eremittsnipe
 T. brevipes, sibirvandresnipe
 T. incana, alaskavandresnipe
 T. semipalmata, willetsnipe
 T. flavipes, gulbeinsnipe
 T. erythropus, sotsnipe
 T. nebularia, gluttsnipe
 T. melanoleuca, plystresnipe
 T. totanus, rødstilk
 T. t. robusta, hekker på Island, Færøyene og trolig i Skottland; overvintrer på De britiske øyer og i Vest-Europa
 T. t. totanus (nominatformen), hekker på Orknøyene, Shetland og fra Nord-Skandinavia sørover til Den iberiske halvøy, Italia, Tyrkia og Tunisia, og østover til Vest-Sibir; overvintrer fra Middelhavet til tropisk Afrika, India og kanskje Indonesia
 T. t. ussuriensis, hekker fra Sør-Sibir og Mongolia østover til Heilongjiang i Kina og Russlands fjerne østen; overvintrer fra det østre Middelhavet og Øst-Afrika gjennom Rødehavet, Persiagolfen og Arabia til Sør- og Sørøst-Asia
 T. t. terrignotae, hekker i Sør-Heilongjiang i Kina; overvintrer i Øst- og Sørøst-Asia
 T. t. craggi, hekker i Nordvest-Xinjiang i Kina; overvintrer trolig i Øst-Kina og/eller Sørøst-Asia
 T. t. eurhina, hekker i Pamir i Nord-India og Sør-Tibet; overvintrer i India og Sørøst-Asia
 T. glareola, grønnstilk
 T. stagnatilis, damsnipe
 T. guttifer, sakhalinsnipe
 Turnici, springvaktelfugler
 Lari, måkefugler

 Se også 
 Årets fugl

 Referanser 
Banks, R.C. (2012) Classification and nomenclature of the sandpipers (Aves: Arenariinae). Zootaxa 3513: 86–88.

Gibson, R. & Baker, A.J. (2012) Multiple gene sequences resolve phylogenetic relationships in the shorebird suborder Scolopaci (Aves: Charadriiformes). Mol. Phyl. & Evol. 64(1): 66–72.

Piersma, T. & Bonan, A. (2019). Sandpipers, Snipes, Phalaropes (Scolopacidae). In: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona. (retrieved from https://www.hbw.com/node/52244 on 12 November 2019).

Van Gils, J., P. Wiersma, and G. M. Kirwan (2020). Common Redshank (Tringa totanus), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.comred1.01

 Eksterne lenker 


Kategori:Snipefugler
Kategori:Fugler formelt beskrevet i 1758
Kategori:Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné