Jørgen-Frantz Jacobsen

Jørgen-Frantz Jacobsen (1900–1938) var en færøysk forfatter og journalist. Han regnes blant Færøyenes fremste forfattere, men skrev utelukkende på dansk.

21 år gammel fikk han påvist tuberkulose, og han måtte tilbringe lange perioder på sanatorier. Han var 37 år gammel da han døde av sykdommen.

I 1934 begynte han å skrive den historiske romanen Barbara, som var delvis bygget på historien om Beinta Broberg. Romanen utkom posthumt i 1939 og ble oversatt til en lang rekke språk. Den regnes som en klassiker i 1900-tallets danskspråklige litteratur. Romanen ble forelegg for spillefilmen Barbara (1997).

Jacobsen omtales som en Færøyenes «fire store» i sin generasjon sammen med William Heinesen, Heðin Brú og Christian Matras.

 Familiebakgrunn og utdannelse 

Jørgen-Frantz Jacobsen ble født i Tórshavn i 1900, som sønn av kjøpmann Martin Meinhardt Jacobsen og Maren Frederikke Mikkelsen. Faren var av færøysk-svensk avstamning på farssiden og av dansk avstamning på morssiden, født i København og snakket dansk. Moren var født i Elduvík på Færøyene, men flyttet til Tórshavn som barn da hun ble adoptert av sin barnløse morbror, Clement. På grunn av dette snakket Jørgen-Frantz Jacobsen og søsknene hans dansk med faren og færøysk med moren, mens søskenflokken og foreldrene snakket henholdsvis færøysk og dansk innbyrdes.

Jacobsen vokste opp i et livlig kjøpmannsmiljø i Tórshavn, i et hjem som forøvrig var opptatt av musikk og teater. Det fikk også betydning for ham at han jevnlig besøkte morens slektninger ved Skálafjørður.

Etter realskolen i Tórshavn tok han studentereksamen ved det velrenommerte Sorø Akademi i Danmark i 1919. I 1919 begynte han å studere til cand.mag. med hovedfag i historie og mellomfag i fransk ved Københavns Universitet. Ettersom han ble hardt plaget av tuberkulosesykdommen, fikk han imidlertid ikke avlagt eksamen før i 1932. De første sykdomstegnene viste seg etter et kort stipendfinansiert opphold ved Université de Grenoble i Frankrike sommeren 1922.

 Journalistisk karrière 
Etter å ha fullført studiene, aksepterte han tilbudet om å bli korrespondent for nordiske forhold i den danske avisen Politiken. Som freelancejournalist for samme avis hadde han allerede skrevet tallrike artikler. Han hadde opparbeidet seg et navn hos den færøyske selvstendighets- og nasjonalbevegelsen og beskrev en gryende nasjonal selvfølelse for sitt eget vedkommende. Han skrev også at «jeg hadde mistet evnen til å kjenne glede, hadde jeg ikke hatt Færøyene til å varme sinnet mitt.» I perioder da han var ved gode helse, reiste Jacobsen rundt i Norge, Sverige, Frankrike, Italia og på De britiske øyer, hvorfra han benyttet sine erfaringer i senere skriving.

I 1934 sa han opp jobben i Politiken, men fortsatte å sende inn kronikker. Jacobsen ble gitt en forskerstilling ved Institut for Historie og Samfundsøkonomi i København, hvor han fikk i oppgave å skrive historien om den kongelige monopolhandelen på Grønland. Ved siden av påbegynte han også sitt kortvarige skjønnlitterære forfatterskap. Han fikk aldri fullført sitt arbeid om Grønland på grunn av sykdom.

 Forfatterskap 
Med romanen Barbara som litterært testamente, er Jacobsens språk- og stilmessige påvirkning fra Knut Hamsun (1859–1952) og Jens Peter Jacobsen (1847–1885) klar, ifølge litteraturkritiker Oddmund Hagen. Jacobsen leste også verker fra pionérene innen færøysk litteratur og Sigrid Undset (1882–1949), og det var etter å ha lest Undsets Olav Audunssøn og hans barn (1927) at han slo fra seg tanken om å skrive en roman om biskop Erlendur av Færøyene. Jacobsen lot seg imponere voldsomt over Undsets person- og miljøskildringer, som han mente lot seg overføre så godt til færøyske forhold at antageligvis ingen kunne gjøre det bedre enn henne. Dessuten er William Heinesens siste hånd på verket i Barbara åpenbar.

 Brevkorrespondanse 
Jørgen-Frantz Jacobsen var en lidenskapelig brevskriver og hadde fast korrespondanse med sin jevnaldrende venn og fetter, forfatteren William Heinesen (1900–1991), som også var en formidabel brevskriver. I ettertid hadde Heinesen en samling av 1 500 tettskrevne kvartsider fra Jacobsen fra perioden 1918–1938. Heinesen utga i 1958 et utvalg av Jacobsens brev i boken Det dyrebare liv. Også denne boken kom etterhvert i færøysk oversettelse ved Christian Matras.

William Heinesen skrev i forordet til Det dyrebare liv at boken belyste Jacobsens hverdag som student i København, glimt fra reiser som Heinesen ikke var med på, glimt og tanker fra mange sykeleier på sykehus og sanatorier, og storparten knyttet til minner fra barndommen og tidlig ungdomstid. I brevene kommer også Jacobsens hyllester til fedrelandet og kjærlighet til livet tydelig til uttrykk. Foruten ovennevnte elementer ble Jacobsens stil og livssyn forøvrig, ifølge Heinesen, preget av humor, skarp kritikk og selvironi. I forordet til Barbara i 1939 skrev Heinesen at Jacobsen, foruten sitt virke som forfatter, utvilsomt ville ha gjort en betydelig innsats som historiker og politiker om ikke tuberkulosen hadde rammet ham.

 Faglitterære verker 
Det var den danske foreningen Studentersamfundets Oplysningsforening som i midten av 1920-årene fikk ham til å skrive en bok om det politiske forholdet mellom Danmark og Færøyene, noe som resulterte i Danmark og Færøerne i 1927. Boken er todelt, hvor den første delen gir en historisk bakgrunn for å styrke forståelsen av den andre delen, som omhandler de politiske forholdene fra 1906 og frem til utgivelsen. Boken kom også ut i færøysk oversettelse ved Jóhan Hendrik W. Poulsen i 1975.

I 1936 kom også Færøerne. Natur og folk, som var innenfor samme kategori som Danmark og Færøerne og skrevet som et essay, men som byr på en fremstilling av det færøyske samfunnet, både historisk, sosialt og kulturelt, hvori hans kjente konstatering også kommer: «Færøyingene har valget mellom å fiske og å sulte, derfor fisker de.»

Til denne delen av Jacobsens forfatterskap tilhører også hans journalistiske arbeid, som var holdt for å være av fremste rang i dansk presse i samtiden. Noe av dette ble utgitt som Nordiske kronikker i 1943, senere oversatt til Tíðargreinir på færøysk i 1976.

 Hovedverket Barbara 

I brevvekslingen med William Heinesen omtaler Jacobsen sitt tilsynelatende håpløse kjærlighetsforhold til en kvinne, som han kaller «Barbara» (i virkeligheten hans kusine Estrid Jelstrup Holm, gift Bannister Good), og sine planer om å skrive en roman, hvis handling i det ytre skal bygge på sagn og overleveringer fra 1700-tallet om den unge prestekone Beinta Broberg, som bergtok alle med sin skjønnhet og ynde. Denne historiske sorenskriverdatter voldet etter sigende sine to første ektemenns tidlige død og gjorde den tredje sinnssyk, ifølge sagnet. Det ble sagt at hun behandlet sine underordnede dårlig, og det ble spredt rykter om at hun drev med trolldom. Samtidens kilder belyser hennes liv utelukkende indirekte, og gir ikke noen holdepunkter for at hun aktivt skal ha medvirket i begivenhetene omkring hennes tre ektemenns sykdom og død.

Den historiske inspirasjonen gjelder også kun de ytre rammer, ettersom Jørgen-Frantz Jacobsens sammensatte, uutgrunnelige og meget menneskelige «Barbara» har bare lite til felles med sagnets onde forførerske. Jacobsen fremstiller i det store og det hele «Barbara» som et naturbarn som utstråler erotikk, sensualitet, sanselighet, kroppslighet og en fandenivoldskhet, og som fremstår som uskyldig i all den smerte og kjærlighet hun vekker i sine omgivelser. Hun kan oppfattes som umoralsk, dum og uten sosial intelligens, idet hun bryter alle konvensjoner og lar seg styre av egne følelser og innfall. «Barbara» kan dermed anses som Jacobsens hyllest til selve livet og menneskenaturens kompleksitet.

Jacobsen vurderte å gi romanen navnet Far Verden, far vel etter en salme av Thomas Kingo, men ombestemte seg. Denne tittelen brukes dog som kapittelnavn og siden gjennomgående i samme kapittel i romanen. Han vedgikk bruk av levende modeller til mange av romanfigurene, ikke bare til «Barbara», hvilket gjorde at romanen fikk en kjølig mottagelse hos enkelte på Færøyene ved den posthume utgivelsen i 1939. Romanen ble snart oversatt til et tyvetalls språk, til norsk allerede i 1940, og Jacobsen oppnådde som første og hittil siste færøying å få internasjonal bestselgerstatus. Den færøyske oversettelsen kom først i 1972, da som Barba og harra Pál.

 Filmatisering 
I 1997 hadde den dansk-svensk-norske samproduksjonen Barbara premiere. Filmen var regissert av Nils Malmros med den norske skuespilleren Anneke von der Lippe i hovedrollen. Filmen fikk Robertprisen som beste danske film i 1997. Den danske skuespilleren Jesper Christensen vant en dansk Bodil-statuett og en Robertpris for sin birolle i filmen.

 Død 

Ifølge William Heinesen kunne mange av Jacobsens sykeopphold tilskrives overanstrengelse. Den stadig tilbakevendende tuberkulosen gjorde at Jacobsen ble arbeidsufør hyppigere og i lengre perioder enn før, og etter nærmere ett års sykeleie døde han ved Veljefjord Sanatorium i 1938, knapt 37 år gammel.

Han er gravlagt på Gamle kirkegård (Gamli kirkjugarður) i hjembyen Tórshavn på Færøyene.

 Bibliografi 
  – Danmark og Færøerne, essay.
  – på færøysk (Danmark og Føroyar).
  – Tekster til den færøske folkevise-dans.
  – Færøerne. Natur og folk, essay.
  – Barbara, roman.
  – på norsk, svensk og nederlandsk.
  – på finsk, islandsk (Far, veröld, Þinn veg), fransk og italiensk.
  – på engelsk.
  – på spansk (Un amor).
  – på slovensk (Barbora).
  – på tysk (Barbara und die Männer).
  – på grønlandsk.
  – på polsk.
  – på færøysk (Barba og harra Pál).
  – på estisk.
  – Den yderste kyst, essay.
  – på tysk (Die letzte Küste) og engelsk (The farthest shore)
  – Nordiske Kroniker, kronikksamling.
  – på færøysk (Tíðargreinir 1925–1937).
  – Det dyrebare liv, brev

 Referanser 

 Litteratur 











 Eksterne lenker 




Kategori:Færøyske forfattere
Kategori:Færøyske journalister
Kategori:Danskspråklige forfattere
Kategori:Færøyske romanforfattere
Kategori:Personer fra Tórshavn
Kategori:Portal:Færøyene/artikler