Ikonoklasme

Ikonoklasme eller billedstorm er ødeleggelse og fjerning av bilder, synlige symboler og monumenter på grunn av religiøse eller politiske oppfatninger. Betegnelsen «ikonoklasme» brukes i første rekke om den kristne billedstriden og -ødeleggelsen i Det bysantinske riket 726–843, men brukes også om ideologisk vandalisme i andre sammenhenger og perioder, både i forbindelse med kirkereformasjonen på 1500-tallet, Sovjetunionens fall 1991 og IS-statens sprengning av religiøse monumenter, og om enhver fanatisk ødeleggelsestrang i møte med andre sedvaner under den tvungne gjennomføringen av «rette» moralske, praktiske, språklige eller andre kulturkonvensjoner. Begrepet kan dessuten benyttes om «billedfiendtlighet»ikonoklasme i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 21. august 2020 fra https://snl.no/ikonoklasme og «bekjempelse av billeddyrkelse» generelt, særlig i jødedom, kristendom og islam.

Bakgrunn

Billedforbud i Bibelen og antikken
I Det gamle testamentet i de kristnes hellige bok Bibelen finnes en rekke skriftsteder med forbud mot billedbruk.

I Andre Mosebok kapittel 20 vers 4-5 står det: 4 Du skal ikke lage deg noe gudebilde, eller noe slags bilde av det som er oppe i himmelen eller nede på jorden eller i vannet under jorden.  5 Du skal ikke tilbe dem og ikke dyrke dem! For jeg, Herren din Gud, er en nidkjær Gud. Jeg lar straffen for fedrenes synd komme over barn i tredje og fjerde ledd, når de hater meg.Nettbibelen: Andre Mosebok 20:4-5

Dette billedsynet preget oldkirken. Fra antikken har en også en mengde fortellinger om statuer som en måtte lenke fast så de ikke skulle flykte, noen som nikket med hodet, noen som svettet, gråt, skremte folk, slo folk, ja, til og med drepte folk. I folks tro bodde guddommen eller gudens ånd i statuen. En måtte derfor prøve å uskadeliggjøre dem, så de ble gravd ned, pisket, kastet på havet, eller en prøvde å uskadeliggjøre dem med å risse inn korsets tegn.

Egyptologer påpeker at skader på gammelegyptiske statuer kan skyldes, i tillegg til slitasje og tilfeldige hendelser, at neser, ører, navn og armer bevisst ble hogd bort for å slette minner, ødelegge ettermæler og frata bilder og statuer magisk kraft som blant annet portal til gudene.Dagbladet 29. mars 2019: Derfor har så mange egyptiske statuer ødelagt neseartnet 2019: Ever Wonder Why Egyptian Sculptures Are Missing Their Noses? The Answer Will Surprise You

Ikonoduler og ikonoklaster
De som kjempet for bildene, ble kalt «ikonoduler» («billedtjenere») eller «ikonofile» («bildevenner»), mens de som var imot, ble kalt «ikonoklaster» («billedstormere»).

«Ikonoklastene» ønsket å ødelegge eller kalke over alle eksisterende bilder med kristne motiver, og et totalforbud mot å lage nye religiøse bilder. Diskusjonen gjaldt først og fremst avbildning av Kristus, men gjaldt etter hvert også andre hellige personer og skapninger. Årsaken var frykt for misbruk av religiøse bilder til avgudsdyrkelse, ikke kunstfiendtlighet. Bildene ble brukt aktivt, rådspurt og tilbedt som levende vesener, og det berettes om en kone som skrapte malingen av et bilde av helgenene Kosmas og Damian, rørte malingen ut i vann og brukte dette som medisin.Mango (1986), s. 139 Det var slik bruk av bilder en var imot.

Under reformasjonen kritiserte Martin Luther protestanter som skrellet kirkerommet for billedutsmykning, med en advarsel om at det ikke trengtes «å svelge den hellige ånd med fjær og det hele».William Fleming: Arts and ideas (s. 338)

«Ikonodulene» så på ikonene som en menneskeliggjørelse av Guds ord; og avbildninger av Kristus inngikk i kirkens tradisjon.

Ikonoklasmen i Bysants 726–843 

Ikonoklasmen som periode går fra 726–843 og er et skille mellom den tidlig-bysantinske og den mellom-bysantinske  perioden i kunsthistorien.

Det er vanlig å dele den bysantinske ikonoklasmen inn i:
Den første ikonoklastiske perioden: 726–787
Den andre ikonoklastiske perioden: 815–843

Ikonoklasmen ble innført av keiser Leo III (717–741).
 720 – Bildet av Kristus på myntene ble skiftet med et portrett av keiseren.
 726 eller 730 – En mosaikk av Jesus Kristus over inngangen til Det store palasset i Istanbul blir tatt ned og erstattet med et kors.
 730 – Et dekret blir utstedt, alle hellige bilder skal ødelegges. Dette gjelder mosaikker på vegg og hvelv og tavler. Det blir også innført et forbud mot enhver fremstilling og bruk av slike bilder.

Leos sønn Konstantin V (741, 743–775) var enda mer i mot bilder.
 754 – Konstantin V holdt et ikonoklastisk konsil som uttalte: «Vi erklærer enstemmig at ethvert bilde, laget i et hvilket som helst materiale med malerens syndige kunst, skal støtes og fjernes og forbannes bort fra den kristne kirke.»Kiilerich/Torp (1998), s.158

Det var nå forbudt også å eie et bilde av en hellig person.

Kunsten under ikonoklasmen
[[Fil:Taller Buddha of Bamiyan before and after destruction.jpg|thumb|Buddha-statuene i Bamiyandalen før og etter de i mars 2001 ble sprengt av islamister i Taliban, på grunn av billedforbudet i islam. UNESCO, USA, Saudi-Arabia og Iran protesterte.<ref>Why the Taliban are destroying Buddhas av W.L. Rathje, Discover Archaeology Magazine, USAToday</ref>Over World Protests, Taliban Are Destroying Ancient Buddhas, The New York Times 4. mars 2001]] 
Det var først og fremst kirkene i Konstantinopel som ble rammet av ikonoklasmen. Men ikke all kirkekunst ble ødelagt. Noen steder ble de bare tildekket, slik som i Hosios David i Thessaloniki.

Det ble laget noe kunst under ikonoklasmen. Dette var mest profan kunst, men også en del kirkekunst med konvensjonelle motiv som blomster og dyr. Det kan se ut som om det var to påvirkninger til denne kunsten: Profan kunst fra antikken og kunst fra Iran og tidlig islam. Det meste av dette er ødelagt, men en del kan rekonstrueres fra litterære kilder.

Nesten det eneste tillatte kristne motivet var korset. I noen tilfeller erstattet det tidligere motiver, spesielt Kristusmotiv og Maria med Jesusbarnet i apsidene. Det ble brukt mye gull. Et eksempel på dette finnes i Hagia Irene («Irene-kirken») i Istanbul, der apsiden med korset er bevart.<ref>«Hagia Irene», thebyzantinelegacy.com]</ref> I andre kirker ble korsene senere erstattet med andre motiver, som i Hagia Sofia («Sofia-kirken») i Istanbul, som i apsiden har noen av de første figurmosaikkene som ble laget etter ikonoklasmen.

Se også
 Bildeforbudet i Det gamle testamentet
 Billedforbudet i islam
 Ikoner
 Johannes av Damaskus
 Kirkekunst
 Damnatio memoriae («fordømmelse av minne»)
 Sensur

Referanser

Litteratur
 Demus, Otto (1948): Byzantine Mosaic Decoration, aspects of monumental art in Byzantium, London, opptrykk 1993, ISBN 0-89241-018-3
 Jenkins, Romilly James Heald (1987): Byzantinum: The imperial centuries Ad 610-1071, Toronto: University of Toronto Press, ISBN 0-8020-6667-4
 Kiilerich, Bente; Torp, Hjalmar (1998): Bilder og billedbruk i Bysants, Oslo, ISBN 82-02-16406-0
 Kiilerich, Bente (2010): «Billedets væsen: Reflektioner over den byzantinske billedstrid», i: Din – tidsskrift for religion og kultur 2/4, Novus.
 Maguire, Henry (1995): [http://www.doaks.org/resources/publications/doaks-online-publications/byzantine-studies/byzmagic/magic03.pdf Magic and the Christian Image (PDF) i: Byzantine Magic, Dumbarton Oaks
 Mango, Cyril (1986 ): The art of the Byzantine Empire 312-1453 Sources and Documents, Toronto, ISBN 0-8020-6627-5

Eksterne lenker
 What Was the Iconoclast Controversy About?, hva striden handlet om.
 The Triumph of the Icons: History, Theology, and Implications for Orthodox Worship Today, bildenes seier og virkningene på ortodoks tro i dag.
 St. John of Damascus: Apologia Against Those Who Decry Holy Images
 Iconoclasm, Catholic Encyclopedia

Kategori:Kunsthistorie
Kategori:Teologi
Kategori:Andre Mosebok

el:Εικονομαχία