Diktator (romersk)

Diktator (latin: «en som dikterer» (gir ordre) ; «person som hersker med uinnskrenket makt»«dictator (n.)», Online Etymology Dictionary; formen er en frekventativ av dicere, «å si» med et nomen agentis (et ord som er avledet av et annet som betegner en handling), det vil si «en som sier/befaler gjentatte ganger». I den romerske republikk var det en ekstraordinær magistratstilling. Andre magistrater ble underordnet vedkommende og retten til plebeiernes tribuner til å nedlegge veto mot hans beslutninger var meget begrenset.

Diktatoren ble offisielt betegnet som Magister Populi, «herren over folket», Praetor Maximus, «den suverene pretor», og Magister Peditum, «herren over infanteriet». Diktatoren ble utnevnt i krisetider i stilling som gav ham absolutt makt i republikken, makt lik keiseren fikk i Romerriket. Forskjellen lå i at diktatoren kun hadde regjeringstid (imperium) i seks måneder. Diktatoren var unntaket av kollegialitetet (hver magistrat hadde en eller flere likestilte kollegaer med lik makt), som var en av grunnstenene i den romerske republikken. Det kunne aldri være mer enn én diktator utnevnt, og diktatoren kunne ikke bli stilt til rettslig ansvar for sine handlinger.

Imidlertid, for å forhindre diktaturet fra å true selve staten ble det også pålagt klare begrensninger på diktatorens makt: en diktator kunne bare handle innenfor hans påtenkte sfære av autoritet, og han var forpliktet til å oppgi sin posisjon straks hans utnevnte oppgave hadde blitt oppnådd, eller at maktposisjonen uansett ble avsluttet innen seks måneder. Diktatorer ble jevnlig utnevnt fra republikkens eldste perioder og fram til andre punerkrig. Posisjonen gikk da inn i bero uten innehaver for mer enn et århundre fram til det ble gjenopptatt i en betydelig endret form, først ved  Sulla og deretter av Julius Cæsar. Posisjonen som diktator ble formelt avskaffet ved Cæsars død og ikke gjenopptatt under det romerske keiserriket.Harper's Dictionary of Classical Antiquities, s. 509; Oxford Classical Dictionary, s. 339 («Dictator»).Lintott, Andrew (1999): The Constitution of the Roman Republic, Oxford University Press, s. 109–113.

 Referanser 

 Litteratur 
Primærkilder
 Titus Livius: Ab Urbe Condita
 Dionysios fra Halikarnassos: Romaike Archaiologia.
 Plutark: Lives of the Noble Greeks and Romans.

Sekundærkilder
 Mommsen, Theodor (1876): Römisches Staatsrecht, Leipzig: S. Hirzel.
 Peck, Harry Thurston, red. (1898): Harper's Dictionary of Classical Literature and Antiquities, 2. utg., New York: Harper & Brothers Publishers.
 Robert, T.; Broughton, S. (1952): The Magistrates of the Roman Republic, American Philological Association.
 Hammond, N.G.L.; Scullard, H.H., red. (1970): Oxford Classical Dictionary, 2. utg., Oxford: Clarendon Press.
 Lintott, Andrew (1999): The Constitution of the Roman Republic, Oxford University Press, s. 109 ff.

 Eksterne lenker 


Kategori:Romerske embetstitler