Maur

Amblyoponinae 
 Aneuretinae 
 Dolichoderinae
 Formicinae
 Myrmeciinae 
 Pseudomyrmecinae 
 Myrmicinae
 Agroecomyrmecinae 
 Ectatomminae 
 Heteroponerinae 
 Proceratiinae 
 Paraponera 
 Ponerinae
 Leptanillinae 
 Ecitoninae

Maur er en tallrik familie av hovedsakelig små insekter av ordenen vepser. De er nær beslektet med vepsene, spesielt stikkvepser og Scoliidae (dolkvepser). Enkelte entomologer plasserer maur systematisk i overfamilien Vespoidea, andre i en egen overfamilie, Formicoidea.

De fleste artene er under 1 cm lange. Det er beskrevet 12 500 arter i verden, men det blir stadig oppdaget nye, og man regner med at det finnes 15 000. Maurene har mindre artsmangfold i kalde klima, og bare 66 arter er funnet i Norge Ødegaard, Frode, Olsen, Kjell Magne, Staverløkk, Arnstein og Gjershaug, Jan Ove (2015) Towards a new era for the knowledge of ants (Hymenoptera, Formicidae) in Norway? Nine species new to the country. Norwegian Journal of Entomology 62: 80-99.. Maur er sosiale insekter. De lever i kompliserte samfunn, til dels noen av de største insektsamfunn vi kjenner. Mange arter bygger forseggjorte bol, kalt maurtuer. Maur samler inn mat for at kolonien skal overleve og vokse.

 Utbredelse 
 Region  Antallarter Hölldobler & Wilson (1990), p. 4 Neotropis  2162 Nearktis  580 Europa  180 Afrika  2500 Asia  2080 Melanesia  275 Australia  985 Polynesia  42
Maur finnes på alle kontinenter unntatt Antarktis, og bare noen få store øyer som Grønland, Island og deler av Polynesia og Hawaii mangler innfødte maurarter. Maur finnes innen et bredt spekter av økologiske nisjer og er i stand til å utnytte et bredt spekter av matressurser enten som direkte eller indirekte planteetere, rovdyr og åtseletere. Anslag i ulike miljøer antyder at de bidrar med 15-20% (i gjennomsnitt og nesten 25% i tropene) av den totale zoologiske biomassen, noe som overstiger vekten av virveldyr. De fleste artene lever i tropene. De nordligste forekomstene av maur er i Norge, hvor det er funnet maur så langt nord som 70. breddegrad.

 Utseende 


Mauren har et kuleformet kroppsledd (pedicel), mellom brystet (thorax) og bakkroppen (abdomen), dette leddet er hos vepsene sammenvokst med brystet.

Hodet har knebøyde antenner, det vil si at de har et langt ledd først, som er omtrent så langt som halve antennen. Deretter kommer flere små ledd som er runde, eller litt avlange.

Foruten fasettøynene er det tre punktøyne plassert i en trekant på pannen. Noen arter mangler øyne og er blinde.

Munnen domineres av noen kraftige kjever, som er svært store hos mange arter. De brukes både som forsvars- og angrepsvåpen. Med dem kan maur løfte og bære med seg mat og bygningsmaterialer til bolet, og de kan løfte og bære med seg mange ganger sin egen vekt. Kjevene brukes også til å dele opp større gjenstander.

De fleste maur i et samfunn er vingeløse og kalles for arbeidere (sterile hunner). Noen arter har også ufruktbare og oftest betydelig større hunner som kalles soldater. Noen arter har arbeidere med forskjellige størrelser, som utfører forskjellige oppgaver.

Dronningene (de forplantningsdyktige hunnene) og hannene har som regel vinger («flyvemaur»). Hos noen arter er det imidlertid bare ett av kjønnene som har vinger. Under svermingen, som består av kjønnsindivider (forplantningsdyktige), kan det være arbeidere med vinger. Når et nytt sted er valgt, biter disse arbeiderne av seg vingene. Kjønnsindividene er gjerne betydelig større enn arbeiderne. I Norge foregår svermingen ofte sensommers, men noen arter svermer alt i april–mai, iallfall i sørlige lavlandsstrøk.

De fleste maur er under 1 cm lange. Hos bulldogmaurene, som vesentlig finnes i Australia, blir arbeiderne ofte 2–3 cm. Kjønnsindividene hos noen maurarter kan bli opptil 4 cm. Dronninger av stokkmaur, de største maurene funnet i Norge, blir 15–18 mm; arbeiderne 6–14 mm.

Noen arter har brodd og kan gi til dels smertefulle stikk. I Norge gjelder dette bl.a. de små eitermaurene. Andre, bl.a. de fleste større norske artene, mangler brodd. I stedet kan de bite hardt og sprøyte «gift» i såret, eller de kan bøye bakkroppen under seg og sprøyte giften et stykke av gårde («pissemaur», engelsk «pismire»). Giften kalles maursyre og minner om et stoff som også fins i enkelte planter.

 Levevis 
Maur er eusosiale og har mange likhetstrekk med andre samfunnsdannende arter innenfor årevingene, som stikkveps, honningbier og humler. Eggene legges av en eller, hos noen arter, flere fruktbare hunner eller dronninger. De fleste utklekkede maurene utvikles til ufruktbare, vingeløse hunner som kalles arbeidere. Grunnen til at de er sterile er dronningens kjemiske innvirkning på samfunnet. Arbeideren som steller avkommet «fôrer ikke larvene nok» til at de blir helt utviklet og kjønnsmodne. For at de skal bli kjønnsmodne, må de fôres på ekstra næringsrik mat. Hanner utvikles av ubefruktede egg.

 Ernæring 
Blant maur finnes et stort mangfold av spisevaner. Noen arter er nærmest altetende (polyfage); andre er mer spesialisert. Menyen kan også variere mye hos samme art, avhengig bl.a. av årstid og næringstilgang.

Mange maur liker søtsaker. Noen holder bladlus som husdyr fordi de liker de søte sekretene («honningdugg») som bladlusene skiller ut. Disse sekretene utgjør den viktigste næringskilden for enkelte maurarter. Betebladlus, som ofte sees på høye urter som åkertistel og burot, passes ofte av svart jordmaur. Maurene beskytter bladlusene mot fiender og bærer dem over til nye, friske planter.

Mange maur er kjøttetere. Bl.a. noen hærmaur lever helt og holdent av animalsk føde, både av dyr de fanger og dreper og av selvdøde dyr. Ved hjelp av masseangrep kan maur ofte overmanne og drepe byttedyr som er langt større enn dem selv.

 Kommunikasjon 
Medlemmer av et samfunn kommuniserer ved hjelp av feromoner, lyd og berøring. Feromonene er bedre utviklet hos maur enn hos andre vepser (veps, bier, maur) fordi de for det meste ferdes nær jorden. Hvis en arbeider f.eks. finner føde på veien hjem etterlater den et spor på bakken. Dette sporet blir fulgt av andre fra kolonien, og når de vender hjem vil de forsterke sporet inntil matkilden er oppbrukt. Deretter fordamper sporstoffene langsomt og maurene slutter å følge sporet.

Feromoner benyttes ikke bare i jakten på mat. En såret maur sender ut et alarmferomon som gjør andre maur i nærheten klar til kamp hvis signalet er kraftig. Hvis det er svakere tilkaller det i stedet andre fra boet. På dette tidspunktet vil noen av maurene utskille propaganda-feromoner som skal forvirre eventuelle fiender.

I likhet med andre insekter bruker mauren følehornene som lukteorganer. De er svært bevegelige da de har et albueledd like utenfor det forlengede førsteleddet. Siden følehornene sitter parvis kan de gi opplysninger om både intensitet og retning til en luktkilde. Visse feromoner blir blandet med maten i bolet, på den måten utveksler maurene ikke bare føde, men også opplysninger om hverandres helse- og ernæringstilstand. Dessuten kan de også oppfatte hvilken arbeidsgruppe en annen maur tilhører (om det er fødesamlerne eller barnepleierne f.eks.). Det er også sentralt for samfunnet at dronningen utskiller et feromon som hindrer arbeiderne i å oppfostre nye dronninger. Når hun dør mangler dette stoffet, og arbeiderne går i gang med å fore opp nye arvtagere.

 Sverming 
Noen ganger svermer maur, det vil si at en gruppe av maur forlater bolet (samfunnet) for å etablere seg et nytt sted. Dette skjer til litt ulike tider og på ulike måter.

Når bolet har nådd en viss størrelse produserer samfunnet hanner (droner) og kjønnsmodne hunner (dronninger). Hos de norske artene, bortsett fra gjestemauren, har disse kjønnsindividene vinger, og flyr ut på en kort eller lengre paringsflukt. Hos enkelte arter svermer også mengder av arbeidere. Disse svermene kan telle svært mange individer. Svermingen kan skje plutselig og til samme tid hos flere samfunn. På den måten kan gener fra ulike samfunn blandes. Disse kan noen ganger slå seg sammen til gigantiske svermer. Tidspunktet kan være styrt av blant annet temperatur, luftfuktighet og vindstille vær.Hågvar, Sigmund. 1998.

 Paring 
Hos arter med lite antall individer i maurtuen er dronningen ofte vingeløs. Hun sitter ute på tuen og sender ut feromoner. Dette er luktstoff hun utsondrer på bakkroppen. Hannene (dronene) oppsøker dronningen for å pare seg på bakken, ved bolet.

Arter som lever i store samfunn, har vingede kjønnsindivider, og de flyr gjerne langt bort fra bolet. Her er det hannene som utsondrer feromoner og dronningene som kommer inn i svermen for å pare seg. Under paringsflukten griper ofte en hann tak i en hunn i lufta, og de lander på bakken hvor paringen finner sted.

Hannene dør kort etter paringen. Dronningene overvintrer.

 Danning av nye samfunn 
Hos noen få arter vil de befruktede dronningene vende tilbake til maurtua som de kom fra, for å legge egg der. Men de fleste grunnlegger nye samfunn etter en overvintring. Bare noen få av dronningene vil lykkes med å etablere et nytt bol. Dronninger som flyr, blir ofte bytte for fugler, øyenstikkere og andre. Når de lander, biter de av seg vingene og kryper rundt for å finne et egnet sted for det nye samfunnet. På bakken er de utsatt for mange farer fra edderkopper, biller, fugler og pattedyr.

 Klaustral etablering 
Hos enkelte arter danner dronningen et nytt samfunn alene, som hos jordmaur og stokkmaur. Det kan by på store påkjenninger. Om høsten finner hun seg et sted å overvintre, i et hulrom under en stein eller en grein. Hun tetter alle åpninger. Det er her hun etablerer det nye bolet.

Når vårsolen begynner å varme, legger hun inntil 20 egg. Hun må alene sørge for de første larvene og ale opp de første arbeiderne. De får et næringsrikt «spytt», og hun legger noen spesielle «egg» som larvene spiser. Når de første arbeiderne har nådd sitt voksne stadium begynner de straks å hjelpe dronningen med bolet. De skaffer mat og pleier avkommet.

Dronningen har nå helt siden høsten, nesten et helt år, fastet og ikke tatt til seg føde. Med sin egen opplagrede næring har hun funnet og begynt på byggingen av et nytt bol, overvintret, lagt egg og alet opp avkommet.

Hos stokkmaur og jordmaur kan to dronninger gå sammen om å danne et nytt samfunn. I noen tilfelle kan faktisk to dronninger av to nærstående arter gå sammen. Da hver koloni hos disse artene har bare en dronning, må den deles, som hos jordmaurene. Stokkmaurdronninger som har hjulpet hverandre med å etablere bol, slåss til døden, og den ene seirer.

 Halvklaustral etablering 
Hos de fleste Myrmica-artene lager dronningen en åpning i bolet under etableringen og tar seg en tur ut for å finne mat til seg selv og avkommet. Mange dronninger blir spist av rovdyr før bolet er blitt etablert med utvokste arbeidere. Dersom den lykkes og arbeiderne tar over matsankingen, forblir dronningen i bolet.

 Utvandring 
Noen arter svermer ikke, men forlater moderbolet til fots for å etablere et nytt bol like i nærheten. Dette er vanlig hos de skogsmaur som bygger tue (Formica sp.). Ofte er det kontakt (en maursti) mellom bolene.

 Temporære sosialparasitter 
Noen maurarter er delvis parasitter og kalles temporære sosialparasitter. De tar over et allerede etablert bol. Dronningen leter etter paringen opp et passende bol. Hun trenger seg inn og går til kamp mot bolets dronning. Klarer hun å drepe dronningen, tar hun over og starter eggleggingen. Arbeiderne i bolet hjelper hunnen med å ale opp avkommet. Etterhvert blir det flere og flere arter av parasittmauren, som til sist tar over hele bolet.


 Bolet 
Mange maurarter bygger de typiske bolene som kalles maurtuer. Slike tuer har innvendige rom og ganger og kan gå dypt ned i jorden. Noen arter bygger bol som henger i trær. Noen bor i trær eller nede i jorda, under en stein og lignende. Hærmaur (vandremaur) bor ikke fast, men flytter rundt. Noen hærmaur bygger midlertidige bol.

Bolet til svart jordmaur er oftest anlagt i jorden, ofte under en større stein, eller annen gjenstand. Det dannes ofte løse tuer av jord over bolet. Det hender at jordmaur etablerer bol i råteskadet treverk innendørs, eller isolasjonen, f.eks. under baderomsgulv. Maur i bygningsmaterialer er et problem som bør tas alvorlig. Ofte er det jakten på mat som er årsaken til at maur etablerer seg i hus.

Dronningen er i bolet hele tiden, dens funksjon er å legge egg.

 Maurgjester og maurvenner (myrmekofile) 
Insektsamfunn trekker ofte til seg andre arter insekter og andre smådyr, og maursamfunnene kan ha en rik fauna av slike myrmekofile. Over 2000 slike arter er beskrevet. Til dem hører ca. 1200 biller, hvorav mange kortvinger. Noen myrmekofile finnes bare i maurkolonier og oppholder seg der hele livet. Andre gjennomgår bare en del av utviklingen i selskap med maurene. Enkelte myrmekofile bruker de utroligste måter for å tilpasse seg livet i tua eller bolet.

Enkelte biller lever hele sitt liv i maurtuer og produserer et narkotisk stoff som de gir til mauren og får mat som «betaling». De maurene som blir avhengige av stoffet de får, konsentrerer seg om å skaffe mat til billene, og produksjonen i maurtua går ned. Blir det for mange biller og avhengige maur, kan tua gå til grunne. Da flytter billene til ei ny tue.

En annen bille, blind køllebille, lever av maurlarver og egg. Utrolig nok hjelper maurene billene inn til ungene og nærmest fôrer dem med sitt eget avkom. Man kjenner ikke til hvordan billene lurer mauren til dette.

Det er også en del biller som lever rundt maurtua og utnytter maurene på ulike måter. Arter av glansbille-slekten Amphotis stopper maur på vei hjem til tua og får dem til å gulpe opp mat til billen. Dette klarer den ved å etterligne maurenes feromoner. Kortvinger av slekten Zyras ligger også på lur. De overfaller og dreper maurene. Uvanlig for insekter er det at flere biller tilsynelatende kan samarbeide om å overmanne en maur.

Flere arter lever i samspill (symbiose) med maur. Larvene til flere arter blåvinger (sommerfugl) er myrmekofile. De utskiller et sukkerholdig stoff og aminosyrer, kalt honningdugg, fra en kjertel på bakkroppens sjuende ledd. Maur tiltrekkes og spiser dette stoffet, samtidig gir dette sommerfugllarven en viss beskyttelse.

 Slaver hos maur 
Ca. 35 kjente maurarter holder andre maur som slaver. Forsøk har vist at disse artenes samfunn går til grunne om de mister slavene sine. De skaffer seg slaver ved å angripe andre maursamfunn og røve kokonger som inneholder pupper av arbeidsmaur. Når arbeidsmaurene kommer ut av kokongen, starter de umiddelbart å finne mat til sine slavedrivere og annet arbeid de er genetisk programmert til. Slaver hos maur finnes bare i de nordlige kjølige områdene. I Norge fins det to arter som holder slaver, amasonemaur og rovmaur. Begge disse artene holder sauemaur som slaver.

 Myrmekokorer 
Mange planter har frø som spres med maur. Slike planter kalles myrmekokorer og har fett- og proteinrike vedheng på frøene, elaiosomer. Mauren eter elaiosomet og kaster resten av frøet. Denne typen frøspredning er utviklet uavhengig minst 100 ganger blant blomsterplantene og finnes hos minst 77 plantefamilier og 11 000 arter. Eksempel på slike planter er lerkespore, hårfrytle, blåveis, svaleurt, kornblom, gullstjerne, snøklokke og russeblåstjerne.

 Plagsomme maur – skadedyr 
Flere maurarter som normalt holder til under jordoverflaten kan også lage seg et bol i hus. Svart sauemaur (Formica fusca) kan etablere seg i hulrom under gulv eller i vegger særlig i kjellere i eldre hus. Den svarte jordmauren (Lasius niger) velger gjerne morkent trevirke som oppholdssted og er derfor normalt ikke et problem i nyere hus. Den kan likevel være vanlig i hagen og enkeltindivider kan søke inn i hus. Stokkmaur velger helst trevirke som er svekket, men kan også etablere sitt bol i helt friskt treverk.

 Systematisk inndeling / norske arter 

De to mest artsrike underfamiliene i Norge kan skilles på det lille runde ekstra kroppsleddet (pedicel), som hos Myrmicinae er todelt og lengre enn det er høyt, mens det hos Formicinae er enkelt og høyere enn langt.

Systematikken følger delvis Bolton, 1995 og Seifert, 1996, delvis Rabeling, Brown og Verhaagh, 2008. . De norske navnene er hentet fra den norske navnelisten i Fauna 1982, 35(2). (se kilde)

 Annet 
Cataglyphis bombycina («Saharan silver ant» på engelsk) kan bevege seg ekstremt fort: 108 ganger sin egen kroppslengde per sekund, eller 85,5 cm/s. De kan ta 47 skritt per sekund, med tre leg om gangen.

 orden vepser (veps, maur og bier), (Hymenoptera) 
 underordenen stilkvepser, (Apocrita)
 gruppe broddvepser, (Aculeata)
 familie maur (Formicidae) 
 underfamilie Martialinae – én merkelig art, Martialis heureka, beskrevet i 2008
 underfamilie Sphecomyrminae
 underfamilie †Haidomyrmecinae
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Leptanillinae
 (gruppe uten navn)
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Agroecomyrmecinae 
 underfamilie Amblyoponinae 
 (gruppe uten navn)
 (gruppe uten navn)
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Paraponerinae
 slekten Paraponera 
 underfamilie Proceratiinae
 (gruppe uten navn) 
 underfamilie Ponerinae 
 slekten Hypoponera
 kompostmaur, Hypoponera punctatissima (Roger, 1859)
 "Formicoide maur"
 undergruppe Dorylomorpha
 underfamilie Aenictinae
 slekten Aenictus
 underfamilie Aenictogitoninae
 slekten Aenictogiton
 underfamilie Cerapachyinae
 underfamilie hærmaur, Dorylinae
 slekten Dorylus
 underfamilie Ecitoninae
 slekten Eciton
 underfamilie Leptanilloidinae
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Aneuretinae 
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Dolichoderinae
 slekten Dolichoderus 
 Fireflekket tremaur Dolichoderus quadripunctatus (Linnaeus, 1767)
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Myrmeciinae
 underfamilie Pseudomyrmecinae
 (gruppe uten navn)
 underfamilie Formicinae 
 slekten Stokkmaur Camponotus 
 Vanlig stokkmaur Camponotus herculeanus (Linnaeus, 1758) 
 Varmekjær stokkmaur Camponotus ligniperda (Latreille, 1802) 
 Sotsvart stokkmaur Camponotus vagus (Scopoli, 1763) 
 slekten Polyergus 
 Amasonemaur Polyergus rufescens (Latreille, 1798) 
 slekten jordmaur, Lasius 
 Tussejordmaur Lasius bicornis (Forster, 1850)
 Brun tremaur Lasius brunneus (Latreille, 1798)
 Gul kalkjordmaur Lasius carniolicus (Mayr, 1861) 
 Huldrejordmaur Lasius citrinus Emery, 1922
 Gul jordmaur Lasius flavus (Fabricius, 1781)
 Svart tremaur Lasius fuliginosus (Latreille, 1798)
 Kystjordmaur Lasius meridionalis (Bondroit, 1919)
 Gul fuktengmaur Lasius mixtus (Nylander, 1846)
 svart jordmaur Lasius niger (Linnaeus, 1758)
 Tvillingsukkermaur Lasius platythorax Seifert, 1991
 Sørlig sandmaur Lasius psammophilus Seifert, 1992    
 Høstjordmaur Lasius sabularum (Bondroit, 1918)
 Håret jordmaur Lasius umbratus (Nylander, 1846)   
 slekten Skogmaur Formica 
 underslekten Sauemaur Serviformica 
 Hårete sauemaur Formica cinerea Mayr, 1853
 Svart sauemaur Formica fusca Linnaeus, 1758 
 Fjellsauemaur Formica gagatoides Ruzsky, 1904
 Nordlig sauemaur Formica lemani Bondroit, 1917 
 Rødlig sauemaur Formica rufibarbis Fabricius, 1793
 Myrsauemaur Formica transkaucasica Nassonov, 1889    
 underslekten Rød skogsmaur Formica rufa
 Nordlig skogmaur Formica aquilonia Yarrow, 1955 
 Håret skogmaur Formica lugubris Zetterstedt, 1840
 Glatt skogmaur Formica polyctena Förster, 1850 
 Engskogmaur Formica pratensis Retzius, 1783
 Rød skogmaur Formica rufa Linnaeus, 1758  
 Lyshodet skogmaur Formica truncorum Fabricius, 1804
 Svarthodet skogmaur Formica uralensis Ruzsky, 1895   
 underslekten Raptoformica 
 Rovmaur (=Slaveholdermaur) Formica sanguinea Latreille, 1798 
 underslekten Kløftehodemaur Coptoformica 
 Håret heimaur Formica exsecta Nylander, 1846 
 Matt heimaur Formica foreli Emery, 1909
 Dvergheimaur Formica forsslundi Lohmander, 1949
 Blank heimaur Formica pressilabris Nylander, 1846 
 Lys heimaur Formica suecica Adlerz, 1902
 usikker underslekt:
 Brun sauemaur Formica cunicularia Latreille, 1798
 slekten Vevermaur Oecophylla 
 underfamilie Ectatomminae 
 underfamilie Heteroponerinae
 underfamilie Myrmicinae thumb|Maur. Myrmicinae - det lille runde ekstra kroppsleddet er todelt og lengre enn det er høyt.
 slekten eitermaur Myrmica 
 mørk eitermaur Myrmica lobicornis Nylander, 1846
 skåleitermaur Myrmica lonae Finzi, 1926
 snylte-eitermaur Myrmica microrubra Seifert, 1993 - nå regnet som en form av Myrmica rubra
 hage-eitermaur Myrmica rubra Linnaeus, 1758
 skogeitermaur Myrmica ruginodis Nylander, 1846 
 dvergeitermaur Myrmica rugulosa Nylander, 1846 
 Småeitermaur Myrmica sabuleti Meinert, 1860 
 myreitermaur Myrmica scabrinodis Nylander, 1846  
 Schencks eitermaur Myrmica schencki Emery, 1894
 prakteitermaur Myrmica specioides Bondroit, 1918
 ribbeeitermaur Myrmica sulcinodis Nylander, 1846 
 slekten Symbiomyrma (ofte slått sammen med Myrmica)
 snyltemaur Symbiomyrma karavajevi Arnoldi, 1930 
 slekten Smalmaur Leptothorax 
 håret smalmaur Leptothorax acervorum (Fabricius, 1793)
 parasittsmalmaur Leptothorax goesswaldi Kutter, 1967 
 snyltesmalmaur Leptothorax kutteri Buschinger, 1965
 småsmalmaur Leptothorax muscorum (Nylander, 1846) 
 svarthodet smalmaur Leptothorax tuberum (Fabricius, 1775) 
 slekten Formicoxenus 
 gjestemaur Formicoxenus nitidulus (Nylander, 1846) 
 slekten Harpagoxenus
 røvermaur Harpagoxenus sublaevis (Nylander, 1852) 
 slekten Stenamma 
 skyggemaur Stenamma debile (Förster, 1850) 
 slekten Temnothorax Mayr, 1861
 lys dvergmaur Temnothorax interruptus (Schenck, 1852)
 skogdvergmaur Temnothorax nylanderi (Förster, 1850) – funnet første gang i Norge i Borre, Vestfold i 2008
 slekten Tetramorium 
 sandmaur Tetramorium caespitum (Linnaeus, 1758) 
 slekten Anergates
 gjøkmaur Anergates atratulus (Schenck, 1852)
 slekten Myrmecina 
 tregmaur Myrmecina graminicola (Latreille, 1802) 
 gruppe soppdyrkende maur, Attini
 delgruppe bladskjærermaur – ikke i Norge.
 slekten Acromyrmex
 slekten Atta

 Referanser 

 Litteratur 
 Bolton, B. 1994. Identification Guide to the Ant Genera of the world. Harvard University Press. 222 sider. ISBN 0-674-44280-6
 Bolton, B. 1995. A New General catalogue of the Ants of the World. Harvard University Press. 504 sider. ISBN 0-674-61514-X
 Collingwood, C.A. 1979. The Formicidae (Hymenoptera) of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomologica Scandinavica 8: 1-174
 Douwes, P. 1995. Sveriges Myror. Entomologisk Tidskrift 116 (3): 83-99
 Douwes, P.; Abenius, J.; Cederberg, B. & Wahlstedt, U. 2012. Steklar: Myror och getingar. Hymenoptera: Formicidae–Vespidae Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna 133 sider. ISBN 978-91-88506-78-8
 Fauna 1982: Norske dyrenavn med tilhørende vitenskapelige navn. B: Insekter, edderkoppdyr og myriapoder. Norsk Zoologisk Forening. Fauna 35(2): 1 – 45
 Ervik, Kenneth. 2003. Effektiv bekjempelse av maur. Tønsberg skadedyrkontroll. 81 sider. ISBN 9788299665902
 Hölldobler, B. og Wilson, E.O. 1994. Journey to the Ants. Belknap Press. ISBN 0-674-48525-4
 Hågvar, Sigmund. 1998. Norske maurs forunderlige liv. Norsk entomologisk forening. Insekt-Nytt 23 (2): 5-51
 Kvamme, T. 1982. Atlas of the Formicidae of Norway (Hymenoptera: Aculeata). Insecta Norvegiae 2: 1 – 56
 Kvamme, T. & Collingwood, C. 2009. The first records in Norway of Myrmica specioides Bondroit, 1918 and Formica cunicularia Latreille, 1798 (Hymenoptera, Formicidae). Norwegian Journal of Entomology 56: 65-68.
 Kvamme, T. & Midtgaard, F. 1984. Myrmecina graminicola (Latreille, 1802) (Hym., Formicidae) new to the Norwegian fauna. Fauna norvegica Ser. B 31: 64 – 65
 Kvamme, T. 1999. Notes on Norwegian ants (Hymenoptera, Formicidae). Norwegian Journal of Entomology 46: 19-22
 Kvamme, T. og Olsen, T.J. 2011. Temnothorax nylanderi (Förster, 1850) new and a second record of Stenamma debile (Förster, 1850) (Hymenoptera, Formicidae) in Norway. Norwegian Journal of Entomology 58: 164-169.
 Olsen, T.J. 1999. Myrmica rugulosa Nylander, 1849 (Hymenoptera, Formicidae) new to Norway. Norwegian Journal of Entomology 46: 88
 Rabeling, C., Brown, J.M. og Verhaagh, M., 2008. Newly discovered sister lineage sheds light on early ant evolution. Proceedings of the National Academy of Science 105: 14913.  
 Seifert, B. 1996. Ameisen: beobachten, bestimmen. Augsburg. Naturbuch Verlag. 352 sider
 Aanderaa, R.,  Rolstad J & Søgnen S. M. 1997. Biologisk mangfold i skog Landbruksforlaget. s.75
 Sundby, Ragnhild, 1995. Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1710-0

 Eksterne lenker 

 Arter på nett: Maur; Artsdatabanken
 Norges veps, maur, humler og bier; Naturhistorisk museum Oslo
 Formicidae. Ants.; Tree of Life Web Project, 2002
 Antweb 
 Blind køllebille og andre maurgjester ; skogoglandskap.no


Kategori:Skadedyr
Kategori:1000 artikler enhver Wikipedia bør ha