Karl Brandt

Karl Brandt  (født 8. januar 1904 i Mülhausen i Elsass i Tyskland, død 2. juni 1948 i Landsberg am Lech) var en tysk SS-lege som var Hitlers livlege. Han deltok i medisinske eksperimenter på mennesker og var en av lederne for avlivningsprogrammet Aktion T4. Han tilhørte Hitlers innerste sosiale krets og var også venn av Albert Speer. 

Som SS-Brigadeführer i Waffen-SS, og generalkommissær og deretter rikskommissær for sanitets- og sunnhetsvesenet, var han den høyest rangerte av de anklagede i legeprosessen i Nürnberg. Brandt ble etter krigen dømt til døden og henrettet for forbrytelser mot menneskeheten.

 Liv og virke 
 Bakgrunn 
Brandt avla legeeksamen i 1928, og ble medlem i Det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti (NSDAP) i 1932. Kort etter ble han med i Schutzstaffel (SS) med tjenestegraden SS-Untersturmführer, den laveste offisergraden.

 Andre verdenskrig 
Med bakgrunn i Riksloven for forhindring av avkom med arvelige sykdommer ble han i september 1939, sammen med Philipp Bouhler, utnevnt av Hitler til leder for drapene foretatt av Aktion T4. Dette skjedde som «barmhjertighetsdrap», eutanasi, i NS-drapsanstaltene Hadamar, Schloss Grafeneck, Schloss Hartheim, Sonnenstein, Bernburg og Brandenburg.

Den 28. juli 1942 ble Brandt utnevnt til generalkommissær for sanitets- og sunnhetsvesenet. I dette vervet sørget han for koordineringen av det sivile og det militære helsevesen. Blant oppgavene var å skaffe sengeplasser til sårede soldater på avlastningssykehus og lasaretter. «Aktion Brandt», oppkalt etter ham, handlet om å stue bort eller avlive pasienter.

Under andre verdenskrig utstedte Brandt ordrer om forskjellige medisinske eksperimenter på konsentrasjonsleirfanger, og utførte ofte disse egenhendig. Disse eksperimentene, fant sted på forskjellige institutter for eutanasi og i blant andre konsentrasjonsleirene Dachau, Buchenwald og Auschwitz. Ofrene ble blant annet utsatt for høydeeksperimenter, nedfrysning, ben-, muskel- og nervetransplantasjoner, sterilisering, forskjellige eksperimenter med tyfus og sulfanilamid.

 Avskjed 
Etter 20. juli-attentatet i 1944 kritiserte Brandt Theodor Morells medisinske ivaretakelse av Hitler, og ble i september samme år avskjediget som eskortelege. I april 1945 lot Brandt sin hustru og alle kvinner i sin stab evakuere for at de ikke skulle havne i sovjetisk fangenskap.

Martin Bormann hadde sørget for å rette Hitlers mistanke mot Brandt, også for indirekte å ramme Brandts venn Albert Speer som Bormann mistenkte for å bruke Brandt til å styrke sin egen innflytelse på Hitler. Speer ble advart om dette, og da han fikk vite at Brandt var dømt til døden ved standrett for «forræderi og defaitisme», og nå satt i en villa i Berlin-Dahlem med SS-bevoktning og ventet på å bli henrettet - tok Speer sjansen på å dra fra Bad Wilsnack til Berlin 23. april 1945, i krigens kaotiske sluttfase, for å overtale Hitler til å slippe Brandt fri. Men da var vennen allerede i sikkerhet i Schwerin, på ordre fra Heinrich Himmler som håpet å nyttiggjøre seg Brandts mange utenlandske kontakter, i håp om en fredsavtale med vestmaktene.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 41-43), Aschehoug, 1976, ISBN 8203084923

 Rettergang 
16. april 1945 ble Brandt arrestert fordi Hitler hadde oppdaget at Brandt hadde evakuert sin kone Anni og sønnen deres til Thüringen, i håp om å få dem i sikkerhet for den fremrykkende russiske hær. Hitler fikk ham siktet for forræderi og dømt til døden av en standrett.Gitta Sereny: Albert Speer: Sein Ringen mit der Wahrheit, München 2001, ISBN 3-442-15141-4 (s. 607) Det ble sendt inn en søknad om benådning,Kurt Nowak: Widerstand, Zustimmung, Hinnahme. Das Verhalten der Bevölkerung zur «Euthanasie» i Norbert Frei: Medizin und Gesundheitspolitik in der NS-Zeit, München 1991, ISBN 3-486-64534-X (s. 236) men bare Himmlers og Speers inngripen reddet ham, ved trenering av henrettelsen.Charles Hamilton: Leaders & Personalities of the Third Reich, bind 1, ISBN 0-912138-27-0 (s. 138)

Brandt holdt seg dermed i live til han i slutten av mai 1945 ble arrestert av allierte soldater. Han ble stilt for retten i Nürnberg ved en rettergang, formelt kalt United States of America vs. Karl Brandt et al., mer kjent som legeprosessen.<ref>[https://www.legal-tools.org/doc/c18557/ Judgment (Brandt et al., Medical Case)]</ref> Prosessen mot Brandt og 22 andre nazistiske leger ble innledet den 9. desember 1946, og domsslutningen meddelt den 19. august 1947. Brandt og seks andre anklagede ble dømt til døden, og henrettet ved hengning i fengselet i Landsberg am Lech i Bayern.

Karl Brandt var gift med svømmeren Anni Rehborn (1904-1986), som han fikk sønnen Karl Adolf (født 1935) med.

 Referanser 

 Litteratur 
 Götz Aly (utg.): Aktion T4 1939-1945. Die Euthanasie-Zentrale in der Tiergartenstraße 4. Berlin: Hentrich, 1989. ISBN 3-926175-43-5
 Michael H. Kater: Ärzte als Hitlers Helfer. München: Piper Taschenbuch Verl., 2002. ISBN 3-492-23407-0
 Robert S. Wistrich: Wer war wer im Dritten Reich. Ein biographisches Lexikon''. Frankfurt/M.: Fischer Taschenbuch Verl., 1993. ISBN 3-596-24373-4

 Eksterne lenker 


Kategori:Personer fra Mulhouse
Kategori:Tyske leger
Kategori:Nazi-leger
Kategori:SS-generaler
Kategori:Tyskere fra andre verdenskrig
Kategori:Personer tilknyttet det tredje rike
Kategori:Personer tilknyttet Aktion T4
Kategori:Menneskeforsøk
Kategori:Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1925–1932)
Kategori:Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Kategori:Tiltalte i Nürnbergprosessene
Kategori:Tyskere dømt for forbrytelser begått under andre verdenskrig
Kategori:Tyskere dømt for forbrytelser mot menneskeheten
Kategori:Henrettede tyskere
Kategori:Personer henrettet ved hengning