Leto

Leto (gammelgresk: Λητώ, Lētṓ) er i gresk mytologi og religion en gudinne og mor til tvillingene Apollon og Artemis.Hesiod: Theogonien, 404–409 Leto var datter av titanene Koios og Foibe, og søster av Asteria. Hun var morskapets gudinne og, sammen med barna sine, en beskytter av de unge. Hennes navn og ikonografi antyder at hun også var en gudinne for beskjedenhet og kvinnelig hensiktsmessighet.«Leto, goddess of motherhood», Greek Mythology

I det olympiske opplegget er gudenes konge Zevs faren til tvillingene hennes, Pindaros refererer konsekvent til guden Apollo og gudinnen Artemis som tvillinger; andre kilder gir i stedet egne fødesteder for søsknene. Apollon og Artemis, som Leto unnfanget etter at hennes skjulte skjønnhet ved et uhell fanget Zevs’ øye. Klassiske greske myter registrerer lite om Leto annet enn hennes graviditet og søk etter et sted hvor hun kunne føde Apollon og Artemis, ettersom Hera, hustru av Zevs, i sin sjalusi beordret alle land og steder å sky henne og nekte henne ly.

I sitt raseri sendte Hera også uhyret Python, en gigantisk slange, etter Leto for å forfølge og skade henne. Leto fant til slutt den flytende øya Delos, som ikke var knyttet til fastlandet eller festet til havbunnen, derfor ble den ikke ansett som land eller øy, og der hun kunne føde. I noen fortellinger ble Leto ytterligere plaget av Hera ved å utsette fødselen hennes, og etterlot Leto i smerte i flere dager før hun kunne føde tvillingene, spesielt Apollon. I takknemlighet fortøyde nå Zeus Delos til havbunnen, slik at den ble liggende på nåværende sted i Egeerhavet. Da Apollo og Artemis var født og vokst, trakk Leto seg tilbake, for å forbli en matronefigur«matrone», NAOB på Olympos, hennes rolle har allerede blitt utspilt. 

 Mytologiske rolle 
I gresk vasemaleri ble Leto vanligvis avbildet som en beskjeden kvinne som løftet sløret sitt i en sømmelig gest. Hun ble vanligvis avbildet sammen med sine to barn. Tidvis i nærvær av Zevs eller i prosessen av å bli fraktet vekk av Tityos.«Apollo, Tityus, Leto», Greek Vase Paintings 7, Greek Mythology

Foruten den viktigste myten om fødselen til Artemis og Apollon, dukker Leto opp i andre bemerkelsesverdige myter, vanligvis der hun straffer dødelige for deres hybris mot henne. Etter at noen bønder i Lykia forhindret henne og spedbarnene hennes i å drikke fra en fontene, forvandlet Leto dem alle til frosker, dømt til svømme i fontenens vann. Ovid: Metamorfoser 6.313

I fortellingen om dronning Niobe, datter av kong Tantalos, skryter hun blasfemisk av å være en bedre mor enn Leto ved at hun selv hadde født fjorten barn, i motsetning til gudinnens bare to stykker. Leto ber tvillingbarna sine om å hevne henne og straffe dronningen for hennes hybris, og de svarer med å skyte alle Niobes sønner og døtre ihjel som straff. Artemis skyter sine giftpiler i døtrene og Apollon i sønnene.«The tragic myth of Niobe», Greeka I en annen myte forsøkte giganten Tityos å krenke Leto da hun reiste til det hellige stedet Delfi, noe som resulterte at han ble drept av Artemis og Apollon.Tityos, Greek Mythology Vanligvis blir Leto funnet på Olympos blant de andre gudene, etter å ha fått plass ved siden av Zevs, eller etter å ha fulgt og gitt sin hjelp til Artemis og Apollon i deres forskjellige bestrebelser.

I antikken ble Leto vanligvis tilbedt i forbindelse med tvillingbarna sine, spesielt på den hellige øya Delos, som en kourotrofos (κουροτρόφος, barnepasser), moderskapets gudinne;«Kourotrophos», Oxford ReferenceHadzisteliou Price, Theodora (1978): Kourotrophos: Cults and Representations of the Greek Nursing Deities. Netherlands: Brill Archive. ISBN 90-04-05251-8. i Lykia var hun en modergudinne. I romersk mytologi er Letos romerske ekvivalent Latona, en latinisering av navnet hennes, påvirket av etruskiske Letun. Bonfante, Larissa; Swaddling, Judith (2006): Etruscan Myths, series: The Legendary Past, British Museum/University of Texas Press, s. 72. gammel kunst blir hun presentert som en beskjeden, tilslørt kvinne i nærvær av barna og Zevs, vanligvis i ferd med å bli båret bort av Tityos.

 Etymologi 

Leto er attisk gresk; på den doriske greske dialekten, snakket i Sparta og områdene rundt, ble navnet hennes stavet Lato med en alfa i stedet (gammelgresk: Λατώ, Latṓ). Liddell & Scott (1940), Λητώ

Det er flere forklaringer på opprinnelsen til gudinnen og betydningen av navnet hennes. Eldre kilder spekulerte i at navnet er beslektet med det greske λήθη, lḗthē (lethe, «glemsel») og λωτός, lotus (frukten som bringer glemsel til de som spiser den). Det ville dermed bety «den skjulte». Smith, William (1849): «Leto», A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Tufts University.

I moderne tekster er Leto forsøksvis blitt avledet fra lykiske lada, «kone», ettersom hennes eldste kult var sentrert i Lykia. Lykiske lada kan også være opprinnelsen til det greske navnet Λήδα, Leda. Andre moderne forskere (som blant annet Paul Kretschmer, Erich Bethe, Pierre Chantraine og Robert S.P. Beekes) har foreslått en før-gresk opprinnelse.Beekes, R.S.P. (2009): «Λητώ», Etymological Dictionary of Greek. Brill; s. 855, 858–859. På mykensk gresk har navnet hennes blitt attestert gjennom formen Latios, som betyr «sønn av Leto» eller «beslektet med Leto» (Linear B: ra-ti-jo), «ra-ti-jo», Palaeolexicon.com og Lato (Linear B: ra-to).<ref> «ra-to», Palaeolexicon.com.</ref> West (1995), s. 99.

 Opprinnelse 
Leto ble identifisert fra minst 300-tallet f.Kr. og utover som den viktigste lokale modergudinnen til området Lykia i Anatolia, ettersom denne regionen ble gjort gresk, politisk og kulturelt. Denne prosessen er diskutert i Bryce, T.R. (1983): «The Arrival of the Goddess Leto in Lycia», s. 1–13. I greske inskripsjoner omtales Letos barn som landets «nasjonale guder».Bryce (1983), 1 og note 2. Helligdommen hennes, Letoon nær Xanthos (dagens tyrkiske provins Antalya), hadde opprinnelse fra tiden før gresk innflytelse gjorde seg gjeldende i regionen.Bryce (1983), oppsummerer arkeologien i Letoon. Grekerne på øya Kos gjorde også krav på Leto som deres egen særegne gudinne. En annen helligdom, identifisert i moderne tid, var ved Oenoanda nord i Lykia.Hall, Alan (1977): A Sanctuary of Leto at Oenoanda, Anatolian Studies 27, s. 193–197. JSTOR 3642664 Det var en ytterligere Letoon på hennes hellige øya Delos.«Delos, Temple of Leto (Building)», Perseus Digital Library, Tufts University

Leto er eksepsjonell blant Zevs elskerinner ved å være en gudinne for å være den eneste som ble plaget av Hera, som ellers bare retter sitt sinne mot dødelige kvinner og nymfer, men ikke gudinner, og dermed blir behandlet mer på linje med dødelige kvinner enn guddommelige vesener i mytologien.Rigoglioso (2009), s. 110–112. Zevs hadde ulike affærer med gudinner som Themis, Nemesis, Dione, Thetis, Selene, Persefone og flere, som aldri ble skadet av Hera; det eneste unntaket (foruten Leto) finnes i Suda, et senbysantinsk leksikon som fortalte historien om Hera som forbannet en gravid Afrodites mage, noe som førte til fødselen av Priapos.

Dessuten ligner Letos trøblete fødsel med Alkmene, ettersom begge fikk langvarige og smertefulle fødsler på grunn av at Hera ikke tillot Eileithyia, fødselsgudinnen, å hjelpe dem, og begge historiene generelt sett er også tematisk knyttet til myten om Semele og hennes sønn Dionysos, en annen historie om en dødelig kvinne som fødte en viktig sønn for Zevs og ble straffet av Hera for det. Men samtidig gjør tradisjon etter Hesiod henne til datter av to titaner, eldste guder og en av Zevs’ første syv hustruer. Letos særegne mytologi og ontologi har ført til forslag om at hun kan være en sammensetning av to figurer, en udødelig gudinne som fødte Artemis, og en dødelig kvinne som fødte Apollon.

 Referanser 

 Litteratur 
Primære kilder (utvalg)
 Hesiod: Theogonien Homer: Iliaden
 Ovid: Metamorfoser Hyginus: FabulæSekundære kilder
 Beekes, R.S.P. (2009, 2013): Etymological Dictionary of Greek. 2 bind, Series: Leiden Indo-European Etymological Dictionary Series Brill. ISBN 978-90-04-17418-4, 978-90-04-32186-1
 Beekes, Robert (2014): Pre-Greek. Phonology, Morphology, Lexicon, Series: Brill Introductions to Indo-European Languages, Volume: 2, Brill, ISBN 978-90-04-27944-5, 978-90-04-27938-4.
 Bell, Robert E. (1991): Women of Classical Mythology: A Biographical Dictionary, ABC-CLIO, ISBN 0-87436-581-3. Internet Archive.
 Bryce, T.R. (1983): «The Arrival of the Goddess Leto in Lycia», Historia: Zeitschrift für alte Geschichte, 321, s. 1–13.
 Grimal, Pierre (1996): The Dictionary of Classical Mythology, Wiley-Blackwell, ISBN 978-0-631-20102-1.
 Liddell, Henry George; Scott, Robert (1940): A Greek-English Lexicon, revidert og forsterket gjennom av Sir Henry Stuart Jones med bistand fra Roderick McKenzie. Oxford: Clarendon Press. Utgave online hos Perseus.tufts project.
 Rigoglioso, Marguerite (2009): The Cult of Divine Birth in Ancient Greece. Palgrave Macmillan. ISBN 978-1-349-37848-7.
 Smith, William (1873): Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, London. Utgave online hos Perseus Digital Library.
 West, David R. (1995): Some Cults of Greek Goddesses and Female Daemons of Oriental Origin. Butzon & Bercker. ISBN 9783766698438.

 Eksterne lenker 

 Leto, Mythopedia Leto, Greek Mythology Leto, Greekmythology.com
 Bilder av helligdommen for Leto på Letoum

Kategori:Greske mytologiske kvinner