Ole Paus (1910–2003)

Ole Otto Cicin von Paus (1910–2003) var en norsk generalmajor og far til visesanger Ole Paus. Han var adjutant for forsvarssjef Otto Ruge under kampene i 1940, sjef for hæravdelingen i gruppe for offensiv etterretning i London-regjeringen og hadde flere sentrale militære stillinger under den kalde krigen, blant annet som øverstkommanderende i Midt-Norge og Norges representant i ledelsen for NATOs nordkommando.

Han vokste opp i Wien som sønn av den norske konsulen Thorleif von Paus og en østerriksk mor med jødisk bakgrunn, Ella Stein, som oppdro ham og søsteren Helvig som alenemor etter at foreldrene ble skilt og faren dro tilbake til Norge i 1918. Han og søsteren fikk mellomnavnet Cicin (kroatisk egentlig Čičin) etter grandtanten Louise Cicin, som hadde vært gift med bankieren Rocco Cicin, som tilhørte en venetiansk-dalmatisk adelsslekt fra Šibenik. Otto (von) Paus, som han da ble kalt, gikk på den berømte skolen Theresianum. Som nittenåring i 1929 dro han til farens hjemland Norge uten å kunne et ord norsk. Det var på denne tiden at Otto begynte å kalle seg Ole. Der faren var en munter eventyrer som ofte sviktet sine nærmeste, var sønnen pliktoppfyllende, ansvarsbevisst og streng, og det skulle gå mange år før han forsonte seg med faren. Han ble utdannet offiser ved Krigsskolen i 1932 og gjorde rask karriere som generalstabsoffiser i 1930-årene. Han utmerket seg også som idrettsmann, og ble tatt ut til Norges landslag i fekting til det planlagte Sommer-OL 1940. Under andre verdenskrig var han under kampene i 1940 adjutant for forsvarssjef Otto Ruge og var senere knyttet til Forsvarets overkommando i London der han var med på å bygge opp Etterretningstjenesten. 

Etter at han kom tilbake til Norge fra London i 1945 fikk han sentrale roller i oppbyggingen av det norske Forsvaret under den kalde krigen. Han var en av tre innstilte til å bli sjef for Etterretningstjenesten i 1948, men jobben gikk til Vilhelm Evang. Han var i 1950-årene militærattaché i Stockholm og Helsingfors, og ledet siden Øst-Oppland kombinerte regiment nr. 5. I 1964 ble han general og øverstkommanderende i Midt-Norge og fra 1971 til 1974 var han landmilitær stedfortreder (Land Deputy) og Norges representant i ledelsen for NATOs nordkommando, Allied Forces Northern Europe. Han var i denne rollen den nordmannen med den høyeste stillingen i NATOs kommandostruktur. 

Som pensjonist var han knyttet til Institutt for forsvarsstudier, der han skrev sine erindringer fra krigen i 1940, og var en ivrig slektshistoriker som skrev en ellevebinds historie over slekten Paus. Han bidro til restaureringen av Erkebispegården i Trondheim og ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1973.

 Bakgrunn og familie 

Han ble født 26. oktober 1910 i gjestehuset Villa Königsalm i Meislingeramt 11 i Senftenberg ved Krems. Han ble døpt Otto Ole Cicin von Paus 21. mai 1911 i familiens hjem Auhofstraße 78C i Wien. Han var sønn av Norges generalkonsul i Østerrike-Ungarn Thorleif von Paus og Ella von Paus (født Stein), og tilhørte «stålgrosserergrenen» av slekten Paus. Han var oppkalt etter farfaren, stålmagnaten Ole Paus i Christiania – som var fetter til Henrik Ibsen – og onkelen og gudfaren Otto Stein. Han ble kalt Otto i familien, men kalte seg senere Ole i sitt offentlige virke og yrkesliv i Norge.

Faren var oppvokst i Christiania, utdannet offiser ved Krigsskolen og hadde flyttet til Wien i 1902, der han først var konsulatsekretær ved det felles svensk-norske generalkonsulatet, og senere norsk de facto-representant, visekonsul og fungerende generalkonsul i Wien; i årene 1906–1918 drev Thorleif Paus også egen agenturforretning som representerte Norsk Hydro i Østerrike-Ungarn. Under unionsoppløsningen var den da 23 år gamle konsulatsekretæren Thorleif Paus Norges eneste representant i Østerrike-Ungarn og fikk ansvar for å oppnå diplomatisk anerkjennelse av Norge fra det som da var et av Europas viktigste land.«Die Vertretung Schweden-Norwegens in Wien», Die Zeit, 10. juni 1905, s. 3 I 1914 var den daværende visekonsulen Thorleif Paus den eneste skandinav som var vitne til skuddene i Sarajevo.Palle Koster Jacobsen: «Han så erkehertugen dø ...». Fædrelandsvennen, 14. desember 1968 s. 4

Familienavnet ble offisielt skrevet von Paus (som regel forkortet v. Paus) i Østerrike fra faren ble knyttet til det svensk–norske generalkonsulatet i 1902 til 1919, da navneleddet von ble forbudt i Østerrike.High-Life-Almanach: Adressbuch der Gesellschaft Wiens und der österreichischen Kronländer, vol. 9 s. 253, 1913 Familien brukte tidvis også skriveformen de Paus.Jf. f.eks. Mitteilungen der Kaiserlich-Königlichen Geographischen Gesellschaft, vol. 52 s. 615, 1909, og vol. 59, 1916, s. 310 

Moren Gabriele Stein ble født 20. oktober 1883 i Wien som datter av dr.jur. og advokat (Hof- und Gerichtsadvocat) i Wien August Stein (1852–1890) og Josefine Elisabeth Wagner (1850–1933).Archiv der Erzdiözese Wien; Wien, Österreich; Katholische Kirchenbücher; Pfarre: St Stephan; signatur: 9001; løpenummer: 01-122 Hennes far August Stein var opprinnelig jødisk, mens moren hadde katolsk bakgrunn, og foreldrene ble gift i det jødiske trossamfunnet i Wien i 1877.August Stein og Josefine Elisabeth Wagner, 1877; s. 230, ekteskap, Wien, Matriken der Israelitischen Kultusgemeinde, 1784–1911, FHL mikrofilm 1,575,352 August var oppvokst i sentrum av det jødiske kvartalet rundt Judenplatz i bydelen Innere Stadt,Familien Stein bodde i Jordangasse 1 og Wipplingerstraße 9 ved Judenplatz i Augusts barndom; Alois og Karoline flyttet siden til Hohenstaufengasse 9; sml. Wiener Zeitung, 4. november 1884, s. 14 der faren Alois Stein (1817–1884) var ull- og bomullsvarefabrikant og manufakturhandler og siden «privatier», dvs. velstående privatmann. Begge Augusts foreldre tilhørte jødiske familier fra Pressburg-området (Bratislava) i Ungarn (nå Slovakia); Ellas farfar Alois Stein var født i Bösing (nå Pezinok) nær Pressburg, mens Ellas farmor Karoline Koch (1817–1899) var født i Wien; faren hennes Bernhard Koch (1792–1866), fra Stampfen (Stupava), var sjoḥét, religiøs slakter for det jødiske trossamfunnet i Wien. Ellas katolske mor Josefine var datter av Joseph Eduard Wagner, som var linnedhandler, og Louise Ernest. I 1877 meldte August Stein seg ut av det jødiske trossamfunnet. Året etter at farfaren døde ble Gabriele, da halvannet år gammel, katolsk døpt i Stefansdomen 23. mai 1885 sammen med brødrene Arthur (1878–1940) og Otto (f. 1885), og faren måtte som ikke-kristen føre vitner for at han ville oppdra barna katolsk. Etter å ha latt sine tre barn døpe konverterte også faren til katolisismen året etter og ble døpt i Stefansdomen 28. januar 1886.Archiv der Erzdiözese Wien; Wien, Österreich; Katholische Kirchenbücher; Pfarre: St Stephan; signatur: 9001; løpenummer: 02-92 Samme dag ble Ellas foreldre også gift etter katolsk ritus i Stefansdomen, ni år etter at de giftet seg i det jødiske trossamfunnet.Archiv der Erzdiözese Wien; Wien, Österreich; Katholische Kirchenbücher; Pfarre: St Stephan; signatur: 9001; løpenummer: 02-92 Ellas farmor Karoline (1817–1899) forble medlem av det jødiske trossamfunnet frem til sin død i 1899, og hun og Alois er begravet på den gamle jødiske gravlunden på Zentralfriedhof i Wien; graven eksisterer fremdeles.Tor I, felt 005b, rad 16, grav 21 Ella vokste opp i Innere Stadt, ikke langt fra besteforeldrene.Ella Stein bodde i barndommen på ulike tidspunkter i Bäckerstrasse 14, Bäckerstrasse 3 og ved farens død i Naglergasse 2; sml. Archiv der Erzdiözese Wien; Wien, Österreich; Katholische Kirchenbücher; Pfarre: Am Hof; løpenummer: 03-07 Ved ekteskapet med Thorleif trådte Ella ut av den katolske kirke, og ble medlem av Den norske kirke. I sin biografi For en mann skrev Ole Paus at familien aldri snakket om Ellas familie i Østerrike, og at det eneste han visste om hennes familie var navnet på hennes bror Otto Stein: «Bortsett fra grandonkel Otto ble ingen i Mullerls familie noen gang nevnt eller omtalt».Ole Paus, For en mann, Kagge forlag, 2024, ISBN 9788248928508

Han fikk navnet Cicin (kroatisk egentlig Čičin; ) etter sin grandtante Louise Cicin (1849–1929) og inngiftede grandonkel, bankieren Rocco Cicin (1840–1878), som var fra Šibenik (Sebenico) i Dalmatia (Kroatia), litt nord for Split, et område som hadde vært del av republikken Venezia til 1797, og som tilhørte en katolsk familie som tilhørte den lokale dalmatiske adelen fra venetiansk tid. Louise Cicin var født Wagner i Wien, var storesøster til Ellas mor og også gudmor til Ole Ottos søster Helvig Louise Cicin von Paus. Ella mistet faren sin da hun var syv år gammel og tanten Louise Cicin trådte trolig støttende til. Det er mulig at Ella bodde hos tanten som barn og ung kvinne. Da Ella og Thorleif giftet seg i Wien i 1908 ble Ella omtalt i ekteskapsannonsen i Morgenbladet som von Cicin-Stein.

 Oppvekst 
Da Ole Paus ble født bodde Thorleif og Ella Paus i en leilighet i Marokkanergasse 18 i ambassadestrøket sentralt i Wien; dette er også den nøyaktige adressen der hovedpersonen i TV-serien Rex bor. Rundt 1911 flyttet familien til en stor villa i Auhofstraße 78C, som idag ligger rett ved siden av den lokale steinerskolen. Foreldrene annonserte flere ganger etter tysktalende barnepiker «af bedre familie» i norske aviser.

Foreldrene ble skilt i løpet av første verdenskrig og faren flyttet hjem til Oslo i 1918 på grunn av den ustabile politiske situasjonen i Østerrike-Ungarn. Thorleif Paus fortsatte forretningene sine i firmaet Thorleif Paus A/S i Oslo, før han i 1936 bosatte seg som godseier i Skåne, der han eide Kvesarums slott, og bodde de siste årene av livet i København. Ole Paus vokste opp med moren i Wien, og tok østerriksk Matura ved den kjente privatskolen Theresianum i 1929. Samme år flyttet han nitten år gammel til farens hjemland Norge, uten å kunne norsk.

Faren ble gift for andre gang med operasangeren Dagny Schjelderup i 1921 og for tredje og siste gang i 1935Genealogisches Handbuch der adeligen Häuser, Volum 25; Volum 117, 1998, s. 365 med grevinne Ella Moltke (f. Glückstadt 1899 i København). Hun var datter av grosserer Valdemar Glückstadt og tilhørte Danmarks ledende jødiske forretningsdynasti, og var enke etter grev Erik Moltke af Nør. Ole Paus hadde en søster, Helvig Louise Cicin von Paus (f. 1909 i Wien), og en stebror, grev Erik Moltke (f. 1922). Flere slektsmedlemmer var godseiere i Sverige fra tidlig på 1900-tallet, bl.a. farens fetter Herman Paus, som var gift med et barnebarn av Leo Tolstoj, og denne familiegrenen eide herregården Herresta nær Stockholm.

 Ekteskap og barn 

I det norske eksilmiljøet i London i krigsårene møtte han Else Corneliussen (1916–1951) fra Oslo, og de ble gift i St. Margarets kirke (Westminster)England and Wales Marriage Registration Index i begynnelsen av 1944. Hun jobbet i Luftfartsdirektoratet i London-regjeringen og var niese av admiral og daværende sjef for Marinen, senere forsvarssjef Elias Corneliussen, som også arbeidet for London-regjeringen. Hennes foreldre var viseadministrerende direktør i Tiedemanns Tobaksfabrik og medlem av Industriforbundets hovedstyre Ragnar Corneliussen (død 1938) og Monna Morgenstierne Roll. Else Corneliussen hadde studert språk i Belgia og tok eksamen ved Barnevernsakademiet i 1939; hun bodde i London fra 1939 og jobbet under krigen som sekretær for den norske militærattachéen i Canada før hun ble ansatt i Luftfartsdirektoratet i London. Hun mottok Deltagermedaljen.

Samme år som Ole Paus giftet seg med Else i London giftet hennes søster i Norge, Margarete Corneliussen, seg med Kai Holst, en av lederne for Hjemmefronten. Holst døde under mystiske omstendigheter sommeren 1945. I den tidlige fasen av den kalde krigen i 1940- og begynnelsen av 1950-årene forsøkte Ole Paus å oppklare omstendighetene rundt Holsts død. Da han var militærattaché i Sverige fikk daværende oberstløytnant Paus i forbindelse med et etterretningsoppdrag i 1954 opplyst at en mann med et vanlig navn som «Andersson» e.l. drepte Holst. Forsvarssjefen, general Ole Berg, rådet ham til å la saken ligge og sa at det var «livsfarlig» å foreta videre undersøkelser. General Berg hadde vært Ole Paus' avdelingssjef i Generalstaben før krigen, og de kjente hverandre godt.Tore Pryser, Okkupasjonshistoriske sideblikk : en artikkelsamling, Høgskolen i Lillehammer, 2000, s. 134–135Svik og gråsoner, side 172-173 Selv møtte Paus aldri Holst personlig.

Ole og Else fikk to sønner: finansmannen Peter Paus (f. 1945 i London) som ble sveitsisk borger og tok navnet Jean-Pierre Paus og visesangeren Ole Paus (1947-2023). 

Else døde av polio i 1951. Sønnen Ole har fortalt: «Min far ble veldig deprimert da mor døde. Han trengte nok å komme seg litt vekk. Alt i alt har vi hatt et godt forhold, og jeg var veldig glad i ham, men vi var også veldig ulike på mange områder, som om vi kom fra to ulike verdener».

Ole Paus ble gift i andre ekteskap med Susanne Petri (f. 1931 i København), datter av legen Max Petri og Bodil Helweg, København. Deres sønn kaptein Thorleif Paus (f. 1957) var i 1980-årene adjutant for forsvarssjef Fredrik Bull-Hansen.

Etter at Ole Paus kom tilbake fra London bodde han sammen med moren og søsteren Helvig i Frederik Stangs gate 40 på Frogner, frem til han ble militærattaché i Stockholm i 1953. I de årene han var i Sverige bodde barna med moren og søsteren i Oslo. I 1954 flyttet familien fra Frederik Stangs gate til en av Luftforsvarets byggelags leiligheter i Flyveien 15 på Hovseter, et nytt, modernistisk bygg tegnet av Erling Viksjø. Fra 1956 bodde han i den såkalte Majorboligen på Elverum. Fra 1964 til 1971 bodde han i Kommandantboligen på Singsaker i Trondheim; han overtok huset etter general Herman Fredrik Zeiner-Gundersen, som ble forsvarssjef og formann for NATOs militærkomité. I 1971 bosatte han seg i Bærum og bodde senere på Røa i Oslo.

Ole Paus var også en ivrig genealog og skrev en slektshistorie i elleve hefter.Ole Paus. Slekten Paus. Manuskript.

 Karrière 
Paus ble utdannet offiser ved Krigsskolen i Norge i 1932, og gikk senere ut fra Den militære høyskole i 1938, Senior Officers' School i Storbritannia i 1947 og gjennomførte seniorkurset ved NATO Defense College i Paris i 1963.«Paus, Ole Otto», Hvem er Hvem?, 1973, s. 440

 Mellomkrigstiden 

Han ble løytnant i Kavaleriet i 1932, tjenestegjorde ved 1. divisjons skole fra 1936 og som aspirant i Generalstaben fra 1938.

Han satte i 1930-årene Norgesrekord i undervannssvømming. Han ble tatt ut til Norges landslag i fekting til Sommer-OL 1940, men olympiaden ble avlyst på grunn av andre verdenskrig.

 Andre verdenskrig 
Da Norge ble invadert i 1940 var Paus en av seks offiserer i kommunikasjonsavdelingen i Generalstaben, der han hadde Ole Berg som avdelingssjef og nærmeste overordnede. Paus deltok i den øverste forsvarsledelsen under kampene i 1940 som adjutant for forsvarssjefen, general Otto Ruge. Som kommanderende general ledet Ruge de norske styrkene i kampene i Sør-Norge frem til 2. mai da 2. divisjon kapitulerte. Sammen med regjeringen evakuerte overkommandoen til Nord-Norge, og Paus fulgte Ruge som hans adjutant frem til kapitulasjonen. I memoarboken sin skrev Paus at «jeg glemmer aldri den korte tale Ruge holdt til oss, hvor han bl.a. uttalte: 'Jeg overtar et konkursbo ... vi begynner krigen der hvor andre land pleier å slutte den ... likevel mener jeg det er riktig at vi kjemper, og at stillingen ikke er håpløs'».

Etter kapitulasjonen 10. juni 1940 ble de norske styrkene som var igjen i Norge demobilisert, og han ble i stedet sekretær ved Norsk Hydros anlegg på Mår på Rjukan. I 1943 ble han arrestert for motstandsarbeid, men greide å bløffe seg fri på grunn av sitt tyske morsmål, wienerske dialekt og selvbevisste opptreden. Han flyktet til Sverige og klarte å flykte videre til London, noe som også var vanskelig og risikofylt i 1943; de aller fleste norske flyktningene ble værende i Sverige. Han kom seg til London gjennom Stockholmsruten, som eksilregjeringen organiserte for prioriterte personer. På dette tidspunktet var eksilregjeringen i London i ferd med å bygge opp en ny militær etterretningstjeneste og planlegge frigjøringen av Norge. Det var et stort behov for yngre, erfarne stabsoffiserer med generalstabsutdanning og språkkunnskaper, noe som gjorde flyktninger som Paus særlig verdifulle.

I London var han knyttet til Hærens overkommando og deretter Forsvarets overkommando resten av krigen. Han fikk ved ankomsten til London i 1943 kapteins grad og ble major i 1945. Han var sentral i oppbyggingen av den militære etterretningstjenesten, da kalt Forsvarets overkommandos 2. avdeling. Han ble etterhvert sjef for hæravdelingen i gruppe for offensiv etterretning, en stilling han overtok fra sin klassekamerat fra Krigsskolen, senere general Paal Frisvold.

 Den kalde krigen 

Han kom tilbake fra London til Norge som major i 1945 og fikk straks sentrale roller i gjenoppbyggingen av det norske Forsvaret. Han var stabssjef ved Distriktskommando Trøndelag i 1945. 

Ved hjemkomsten til Norge ble Paus regnet som Hærens stjerneskudd i militæretterretningen, og var blant tre innstilte til å bli sjef for Etterretningstjenesten i den mye diskuterte utnevnelsen av Vilhelm Evang i 1947–1948. Etter en langdryg prosess ble Evang, som ikke hadde militær bakgrunn, innstilt først foran to yrkesoffiserer med etterretningsbakgrunn, Andreas Kielland Rygg og Paus. Utnevnelsen av Evang foran Rygg og Paus skapte stor misnøye i militære kretser. General Werner Christie skrev i 1993 at «det var som om en ateist uten teologisk embetseksamen hadde blitt sokneprest».

Paus var deretter stabssjef for Brigade 501 i Tysklandsbrigaden i 1949 og avdelingssjef i Hærens overkommando fra 1950. Han bodde i Stockholm fra 1953 til 1956, der han var militærattaché til både Sverige (fra 1953) og Finland (fra 1954), som fra norsk synspunkt var strategisk viktige land under den kalde krigen. I denne stillingen hadde han militæretterretning som viktig arbeidsoppgave, ved siden av diplomatiske og representative oppgaver, og hadde diplomatstatus.

Etter at han kom tilbake til Norge var han sjef for Øst-Oppland kombinerte regiment nr. 5 fra 1956, sjef for Forsyningsstaben i Forsvarsstaben fra 1961 og general og sjef for Distriktskommando Trøndelag, dvs. øverstkommanderende i Midt-Norge, fra 1964 til 1971.

Han avsluttet sin karriere som landmilitær stedfortreder i Allied Forces Northern Europe fra 1971 til 1974, dvs. han representerte Norge i den øverste ledelsen ved NATOs nordkommando som ville ha kommando over alle NATO-styrker i Danmark, Norge og Nord-Tyskland i en krigssituasjon, og som primært drev planlegging for en mulig krig med Sovjetunionen. Han var i denne rollen den nordmannen med den høyeste stillingen i NATOs kommandostruktur. 

Han var medlem av Transportberedskapsrådet og varamedlem av Sivilforsvarsrådet. Som pensjonist var han knyttet til Institutt for forsvarsstudier og skrev sine erindringer fra krigen i 1940.

I 1973 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for sitt arbeid med restaureringen av Erkebispegården i Trondheim, og han mottok flere andre utmerkelser.

 Militære grader 
 1932: Løytnant
 1943: Kaptein
 1945: Major
 1951: Oberstløytnant
 1956: Oberst
 1964: Generalmajor

 Utmerkelser 
 Kommandør av St. Olavs Orden (1973)
 Kommandør av Sverdordenen
 Deltagermedaljen med rosett
 Frivilliga befälsutbildningsförbundets förtjänsttecken i guld
Aner

Fotnoter

 Referanser 

Bibliografi
Ole Paus. Krigen 1940: Mine erindringer basert på notater fra den gang og Innstillingen fra Undersøkelseskommisjonen 1945, Institutt for forsvarsstudier, 1988.
Ole Paus. Slekten Paus. Manuskript.

 Litteratur 
Ole Paus, For en mann, Kagge forlag, 2024, ISBN 9788248928508
 Tore Pryser, Svik og gråsoner: Norske spioner under 2. verdenskrig, Spartacus forlag, Oslo 2010 ISBN 9788243005075

Kategori:Norske generalmajorer
Kategori:Kommandører av St. Olavs Orden
Kategori:Personer fra Wien
Kategori:Nordmenn født i Østerrike
Kategori:Personer begravet på Vestre gravlund