Drammensfjorden

mini|Svelvik-ryggen på tvers av fjorden, sett mot nord fra Holmsbu
mini|Drammensfjorden en vinterdag i 2010, med Lierstranda og Nøste i forgrunnen
mini|M/V Auto Baltic, fotografert ved munningen av Drammensfjorden i 2010
mini|Dansk-norsk kart over de avgjørende forsvarsstillingene ved Drammensfjorden ved Karl XIIs første felttog i Norge, 1716

Drammensfjorden er en fjord i kommunene Drammen, Lier og Asker i Buskerud og Akershus fylker. Fjorden starter ved Drammen og utløpet av Drammenselva i nord, og er om lag 30 km lang. Den strekker seg videre fra Drammen og Lier forbi landskapet Hurumlandet i Asker på østsiden, og munner ut i Breiangen i Ytre Oslofjord. 

Omtrent 17 km fra Drammen, ved Svelvik, snevres fjorden inn til det om lag 200 meter smale sundet Svelvikstrømmen der terskelen er 10 meter på det grunneste. Innsnevringen ved Svelvik skyldes en endemorene som stikker ut fra Hurumlandet. Morenen kalles Svelvikryggen, og deler fjorden i en dypere indre del hvor den er dypere enn 100 meter i et stort område, på det dypeste 123 meter, fra Hyggen ut til Svelvikstrømmen og grunnere ytre del med dyp på 20-30 meter. Det har vært sandtak i Svelvik og Verket siden 1890 og sanden ble fraktet ut med båt. I 2001 ble sand- og grusreservene i Svelvikryggen anslått til over 30 millioner tonn.  

På sørsiden av Svelvikryggen ligger tettstedet Verket, med Hurum kirke og Klokkarstua oppe i åssiden. Halveis mellom Svelvikstrømmen og utløpet i Breiangen ligger det gamle ladestedet Holmsbu på Hurumlandet på østsiden av fjorden. Ved vestsiden av utløpet ligger det gamle industristedet Berger. 

 Navn 
Drammensfjorden er kjent fra norrøn tid under navnet Dramn, Dravn, Dråvn eller Drofn, ord som man tror betyr «uklart vann» eller «bølger». Mens Knut den mektige ble tatt til konge på Øretinget, gjemte Olav Haraldsson seg i Dravn (Drammensfjorden) med flåten sin. Olav_den_helliges_saga, avsnitt 173 I vikingtiden stod vannet omkring fire meter høyere, og fjorden kan ha gått helt til Hokksund, mens nedre del av Drammenselva var en smal arm av Drammensfjorden. 

Vannløpet fra Vikersund helt til Svelvik ble fra gammelt kalt Drammen, Drofn, Drafn eller Dramn. St. Hallvard ble sagt å ha druknet i Drafn.https://nbl.snl.no/Hallvard_Den_Hellige Rundt 1600 hadde selve elven fått navnet Storelven eller Ekerelven, mens «Drammen» var navnet på fjorden ut til Svelvik. Fra 1600 ble «Drammen» felles navn for de tre tettstedene ved elvens utløp, og navnene «Drammenselven» og «Drammensfjorden» ble vanlige.Borgen, Per: Hvor Drammenselven iler. Drammen: Forlag for by- og bygdehistorie, 1997.

 Vannforhold og vannkvalitet 
Svelvikryggen og Svelvikstrømmen kombinert med ferskvannet fra Drammensvassdraget, gjør at fjorden nord for Svelvik består av brakkvann og fungerer nesten som en innsjø. Terskelen og det smale sundet gir lite vannutveksling i den dype fjorden innenfor. Fiskefaunen innenfor Svelvik er omtrent som i Drammenselva. Ferskvannsstrømmen ut fjorden fører til at de dypere lagene av saltvann strømmer opp elva forbi Drammen sentrum og torsk og maneter kan komme helt opp til Landfalløybrua. Ved flom i Drammenselva dominerer ferskvann fjorden innenfor Svelvik. 

På overflaten er vannet nokså ferskt, noe som gjør badeplassene frie for maneter, men lengre nede finnes saltvann, slik at man også har saltvannsfisk som torsk, sei, flyndre og makrell i fjorden. Det er populært å drive isfiske på fjorden. Innenfor Svelvikstrømmen, på Hurum-siden av fjorden, ligger er godt bevart utdødd korallrev på 10–20 meters dyp. 

Drammensfjorden har hatt utfordringer med forurensning. Kloakkrensning kombinert med omlegging av industrien og næringslivet i Drammen har gjort fjorden renere. Det finnes laks og sjøørret i fjorden, Drammenselva og Lierelva. Drammensvassdraget er blant Norges viktigste områder for laks, men har hatt problemer med lakseparasitten Gyrodactylus salaris.

 Skipstrafikk, isforhold og isbrytere 
Drammensfjorden er åpen for skipstrafikk året rundt. I vintertiden settes isbrytere inn etter behov. Isbryteren  «Thor III» ble satt i drift 1960. Det smale sundet ved Svelvik trafikkeres av en bilferge på Norges korteste samband på 180 meter.

Drammensfjorden innenfor Svelvikstrømmen har, blant på grunn av det lave saltinnholdet i fjorden, som regel frosset til vinterstid. Tidligere måtte seilskutene derfor overvintre i Svelvik, noe som skapte næringsgrunnlag for skipsreparasjon i Svelvik. Etter at dampskip og isbrytere ble innført, kunne skipstrafikken gå helt til Drammen hele året. Før var dette vanligvis is fra desember til mars/april men i senere tid har det vært mye mindre is i fjorden. 

Den første isbryteren ble bygget ved Nylands Værksted i 1889 og hadde dampmaskin. En ny isbryter, Tjalve, med 250 hk ble bygget i 1892 og den fikk selskap av Thor i 1918. Disse to holdt råken inn til Drammen havn åpen om vintrene frem til slutten av 1950-årene, da ble de avløst av Thor II med 800 hk. Thor III overtok i 1960, den har 1430 HK og er fremdeles i bruk. 

 Historie 
På slutten av istiden stod havet omkring 200 meter høyere enn i dag. Da isen trakk seg tilbake, ble Drammensdalen fylt av havvann. Ved Eiker er den marine grensen på 190-195 meter. 

Brefronten hadde i istiden trolig et opphold ved Svelvik, slik at breelven bygget opp en grusavsetning, i dag kjent som Svelvik-ryggen. Ryggen har høyeste punkt 60 moh. som ligger langt under marin grense på stedet. Det innebærer at avsetningen skjedde langt under den tids havnivå.Jørgensen, Per: Kvartærgeologi. Landbruksforlaget, 1995.

I bronsealderen stod havet fortsatt ni til 14 meter høyere enn i dag, slik at den tids Drammensfjord strakte seg opp gjennom Drammenselvas dalføre opp til og forbi Hellefossen. Ved overgangen mellom eldre og yngre jernalder hadde landet hevet seg så mye at Hellefossen trolig fremstod som et stryk. De eldste gårdene ble anlagt da vannstanden var høyere, slik at nær Drammenselva er gårdene yngre. 

Nedre del av Drammenselva og dalføret var i vikingtid fortsatt en smal arm av Drammensfjorden. Dersom teorien om at Ryggkollen dannet en innsjø i Nedre Eiker er riktig, kan Hellefossen ha kommet til syne i løpet av vikingtid og over relativt kort tid. En teori antar at en morene ved Ryggkollene i forhistorisk tid sperret elvens løp, slik at store deler av nedre Eiker var en innsjø. Vannstanden kan ha vært nesten så høy som Haug kirkes murer, kanskje 15-16 meter over havet. En gang i tidlig vikingtid gravde elven seg gjennom sandmorenen, og innsjøen forsvant på relativt kort tid. Teorien om innsjøen innebærer at Drammensfjorden den gang gikk omtrent til Ryggkollen.

I vikingtid og middelalder ble Drofn eller Dramn brukt både om Drammenselven (fra Vikersund) og fjorden innenfor Svelvik. Mellom Svelvik og elvemunningen ble fjorden oppfattet som en innsjø. Hellig-Olav styrte inn Oslofjorden til «det vann som heter Drofn» for å unngå Knut den mektige. Svelvikstrømmen ble på den tiden oppfattet som vassdragets munning. Gradvis gikk navnet Dramn eller Drammen over til å bety innsjøen (det vil si fjorden innenfor Svelvik), mens elven ble kalt Eikerelven eller Storelven. Rundt 1600 skrev Jens Nilssøn at grensen mellom de to gikk straks ovenfor Kobberviken.Pedersen, Tord: Drammen. Bind 1. Drammen, 1961

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 Mattilsynet.no: Advarsler mot fisk og sjømat fra Drammensfjorden.

Kategori:Fjorder i Buskerud
Kategori:Drammensfjorden
Kategori:Drammens geografi
Kategori:Liers geografi
Kategori:Askers geografi