Tyrkere

For innbyggerne i Tyrkia, se tyrkere.

Tyrkere eller tyrkiske folk er betegnelser på en rekke etniske folkegrupper som lever i nordlige, sentrale og vestlige Asia, i nordvestlige Kina og deler av østlige Europa. De snakker språk som tilhører den tyrkiske språkfamilie. De deler i varierende grad bestemte kulturelle trekk og historisk bakgrunn. Begrepet «tyrkisk» representerer en bred etnisk-språklig gruppe av mennesker som omfatter eksisterende samfunn som tyrkere i Tyrkia, aserbajdsjanere, tsjuvasjere, kasaker, tatarer, kirgisere, turkmenere, uigurer, usbekere, basjkirer, kaschgaiere, gagausere, jakuter, krim-karaittere, krimtsjakere, karakalpaker, karatsjaier, nogajere foruten også tidligere sivilisasjoner og folk som göktürkene, kumanere, kiptsjakere, avarer, førbulgarere, turgesjere, khazarere, seldsjukker, osmaner, mamelukker, timurider og muligens også hunere og Xiongnu.«Timur» , Columbia Encyclopedia, 6. utg. 2001–2005, Columbia University Press.«Consolidation & expansion of the Indo-Timurids», Encyclopædia Britannica Online, 2007.

 Spredning og lokalisering 
Spredningen av folk av tyrkisk kulturell bakgrunn strekker seg fra Sibir, over Sentral-Asia, til Øst-Europa. Per 2011 var den største gruppen av tyrkiske mennesker som lever over hele Sentral-Asia — Kasakhstan, Kirgisistan, Turkmenistan, Usbekistan, og Aserbajdsjan, i tillegg til Tyrkia og Iran. I tillegg finnes det tyrkiske folk på Krim, de øst-turkistanske regionene av vestlige Kina, nordlige Irak, Pakistan, Israel, Russland, Afghanistan og i landene på Balkan: Moldova, Bulgaria, Romania og tidligere Jugoslavia. Et lite antall tyrkiske folk lever også i Vilnius, hovedstaden i Litauen, et lite antall bor i østlige Polen, og i den sørøstlige delen av Finland. Horn, Frank & Niemi, Heli (Juni 2004): «National Minorities of Finland, The Tatars» , Virtual Finland (Det finske utenriksdepartementet) Det er også betydelige befolkninger av tyrkiske folk (opprinnelig hovedsakelig fra Tyrkia) i særlig Tyskland, men også i USA og Australia, hovedsakelig på grunn av arbeidsinnvandring fra og med 1960-tallet.

Tidvis har etnografer gruppert tyrkiske folk i seks hovedgrupper: oghuz-tyrkere, kiptsjakere, karlukere, sibirere, tsjuvasjere og jakuter. Den førstnevnte gruppen har også blitt karakterisert som «vestlige tyrkere» mens de øvrige fem gruppene, i den samme klassifikasjon, har blitt kalt for «østlige tyrkere».

Alle tyrkiske folk med bakgrunn fra Sentral-Asia er av blandet kaukasoidisk-mongoloide etnisk opprinnelse. Den genetiske avstanden mellom de ulike befolkningsgruppene av usbekere spredt over Usbekistan er ikke større enn avstanden mellom mange av dem og karakalpaker. Det antyder at begge folkegrupper har meget lik opprinnelse. Karakalpakene har en noe større tilbøyelighet mot de genetiske østlige markører enn hva tilfellet er med usbekerne. Wells, Spencer (2001): The Karakalpak Gene Pool, diskusjon og konklusjoner hos www.karakalpak.com/genetics.html 

Det er stor variasjon i utseende og etniske typer blant de tyrkiske folkene. Turkic people i: Encyclopædia Britannica Online, 2008 De har fysiske trekk som strekker seg fra kaukasoidisk til nordlig mongoloide. Mongoloide og kaukasoidisk ansiktsstruktur er felles for mange tyrkiske grupper, som blant annet tsjuvasjere, tatarer, kasakere, hazarer og basjkirer.

 Historie 
Første gang ordet Türk brukes i statsnavn var med Göktürk-khaganatet, som var en rekke mektige, nomadiske konføderasjoner i middelalderen i et område som strekker seg fra landene nord for Kaukasus fra vest, til forbi dagens Mongolia i øst, langs de sentralasiatiske delene av silkeveien. Et brev fra Ishbara Qaghan til keiser Wen av Sui fra året 585 beskriver ham som «Den store Tyrkiske Khan» . OrkhoninskripsjoneneChristian, David (1998). A history of Russia, Central Asia and Mongolia, Vol. 1: Inner Eurasia from prehistory to the Mongol Empire. Blackwell. pp. 247–64. som ble etablert under det andre Göktürk-khaganatet, året 735, benytter et alfabet med de samme bokstavene som i norsk runeskrift, men med andre lydverdier, nevner ordene Turk og Turuk.

Deretter ble det etablert flere statsdannelser hvor tyrkere, og tyrkisk språk var dominerende, etter nesten det samme mønster, men med lokasjon også utenfor Sentral-Asia. Disse ble vanligvis basert på krigskunst som hestefolk, men også senere bruk av kruttvåpen. De ble vanligvis kortvarige på grunn av stammemodellen og fordi de var etablert av sterke, karismatiske individuelle ledere/familier.  250px|thumb|Kartet i Divanü Lügati't-Türk med tekst i dagens tyrkisk.
Den første ordbok på tyrkisk, Divanü Lügati't-Türk (Arabisk: ديوان لغات الترك), ble skrevet av Mahmud al-Kashgari i Bagdad i perioden 1072-1074. Den inneholdt også kart og referanser til tyrkiske folkeslag den gang.

Referanser

 Eksterne lenker 
 Turkic Republics, Regions, and Peoples: Resources, University of Michigan
 Türkçekent Orientaals lenker for læring av tyrkisk språk 
 Türkçestan Orientaals lenker til tyrkiske språk 
 Krimtatarer


Kategori:Folkegrupper i Kina
Kategori:Eurasiske nomader