De nye monarkene

De nye monarkene var herskerne av europeiske nasjoner i det 15. århundre som forente sine nasjoner og skapte en stabil og sentralisert styresmakt. Det var de sentraliserte styresmaktene skapt under de nye monarkene i det 15. århundre som tillot en periode med kolonisering og erobring i det 16. århundre og ryddet vei for rask økonomisk vekst i Europa.

De beste eksemplene på nye monarker er:
Henrik VII av England – Endte rosekrigene, brakte England fra konkurs til fremgangstider, bygget opp den kongelige marine og forente England politisk ved å eliminere konkurrenter, pasifisere motstanden fra yorkistene ved å gifte seg med Elizabeth av York og kontrollere makten til adelen.
Ludvig XI av Frankrike – Forente Frankrike, reorganiserte den franske økonomien og svekket makten til den franske adelen.
Isabella I av Castilla og Ferdinand II av Aragón, felles herskere av dagens Spania – Forente Spania religiøst ved å kaste ut jødene og maurerne, forente deres nasjoner under et enkelt politisk dynasti, svekket makten til den spanske adelen og erobret Granada, det siste gjenværende muslimske iberiske kongedømmet.
Johan I av Portugal – Avsluttet det potugisiske politiske anarkiet og grunnla den potugisiske oppdagelsestiden.

Bedriftene til de nye monarkene:
Begrenset makten til det føydale aristokratiet
Skapte effektive, sentraliserte skattesystemer
Opprettholdt en stående hær som var lojale mot monarken
Oppmuntret en viss grad av nasjonal identitet (men på ingen måter nasjonalisme)
Dyrket frem handel, både intern og eksternt
Påtvang religiøs enhet innen deres land

Mens Peter I av Russland hersket to århundrer etter de nye monarkene, blir han noen ganger regnet som den nye monarken av Russland, da han oppnådde mye for sitt land som lignet det de nye monarkene gjorde for deres.

Etter de nye monarkene, fikk de absolutte monarkene fotfeste, fulgt av de opplyste despotene.

Kategori:Europas historie