Klippfisk

I Norge begynte produksjon av og handel med klippfisk på 1600-tallet, mens tørrfisk trolig har vært produsert og solgt siden år 1000 eller tidligere. Til omkring andre verdenskrig dominerte Kristiansund handel med norsk klippfisk, etter dette har handelen vært konsentrert i Ålesund.

I dag (2025) tørkes all klippfisk innendørs og produksjonen skjer i stor grad industrielt. 

 Tilvirkning 
mini|Oppkjøpsfartøyer og fiskebåter i fiskeværet Ure i Lofoten, omkring år 1900. De fleste oppkjøpsfartøyene er jakter fra Kristiansund. Fisken kjøpes fra fiskebåtene; flekkes på fartøyet, saltes i lasterommet og føres sørover for klippfiskproduksjon i Kristiansund, eller et sted på Nordlandskysten.  
Fisken blir normalt bløgget om bord i fiskefartøyet. I fiskemottaket blir råfisken flekket, det vil si at fisken blir skåret langs ryggbeinet slik at fisken kan brettes ut som en stor trekant. Den groveste delen av ryggbeinet blir fjernet. Deretter saltes fisken og legges i store runde stabler (la), og slik blir den liggende til fisken er saltmoden; det betyr at den er fast og dette tar vanligvis 1 måned. Etter saltmodning blir fisken vanligvis vasket (tradisjonelt i sjøvann) og saltet på nytt før den vekselvis tørkes og presses. Inntil 1950-årene foregikk tørkingen vanligvis utendørs på fjell (derav navnet, egentlig «klippefisk»), mens tørking innendørs har blitt mer og mer vanlig fra 1950-åra. Ved utendørs tørking måtte fisken voktes nøye så den ikke fikk for mye regn eller for mye sol. Det var arbeidskrevende å legge fisken utover bergene og samle den i stabler når den skulle tildekkes; arbeidet ble ofte utført av kvinner og barn. 

Fra Kristiansund ble fisken tidligere hentet av søreuropeiske seilskuter som ofte brukte jord som ballast nordover, jorden ble losset brukt til gravplass på Gomalandet.

 Klippfiskhistorie 

I norsk kystkultur er klippfisken et eksotisk innslag. I motsetning til tørrfisk er klippfisk et produkt som er introdusert i Norge fra utlandet i nyere tid. Trolig er det slik at spanske fiskere «oppfant» klippfisken da de fisket ved Newfoundland og trengte en konserveringsmetode; dette hendte så tidlig som rundt 1500. I 1690-åra slo hollenderen Jappe Ippes seg ned i ladestedet Lille-Fosen (i dag Kristiansund) og startet produksjon etter å ha fått kongelig privilegium. Ippes kalte fisken for Terra neuw eller Terra Nova-fisk etter Newfoundland. Hans virksomhet tok imidlertid raskt slutt. Det var først i 1737 det ble fart i sakene. Da kjøpte skotten John Ramsay fiskeværet Grip. Han satte straks i gang med klippfiskproduksjon i stor stil. Året etter kom en skotte til på banen. Det var William Gordon fra byen Cullen i Nordøst-Skottland. Han og Ramsay drev i kompaniskap og fikk senere over enda en landsmann, George Leslie fra Banff. Disse tre kan regnes som grunnleggerne av klippfiskindustrien i Norge. Kristiansund ble den norske klippfiskbyen framfor noen og dominerte denne industrien i vel 200 år. 

De skotske kjøpmennene valgte Kristiansund av flere grunner. De unngikk konkurranse fra etablerte kjøpmenn i Trondheim og Bergen. De hadde god tilgang til fisk fra fiskeværa på Nordmøre (Grip er det mest kjente). Distriktet hadde et ypperlig klima for klippfisktørking. Det er også mange fine jevne svaberg som egnet seg til å legge fisken utover. Ladestedet Lille-Fosen hadde dessuten en svært god havn og sentral beliggenhet midt i skipsleia. I boken Handelen med Tørfisk og Klipfisk fra 1893 beskriver et kapittel hvordan norske klippfiskprodusenter klarte å bygge opp et stort eksportmarked utenfor Europa. Boken tilkjenner tre norske firmaer æren for dette: Carl E. Rønneberg og Søn i Ålesund, Nicolay H. Knudtzon i Kristiansund, og Christian Johnsen i Kristiansund. 

Etter andre verdenskrig er Ålesund blitt den byen i Norge som produserer mest klippfisk. Klippfisk produseres nå også i deler av Nord-Norge, og spesielt Tromvik i Tromsø og Vanna i Karlsøy er store produsenter.

 Eksportmarkeder 
Ved siden av Norge er det Island og Færøyene som er de store klippfiskprodusenter for verdensmarkedet. Tidligere var også Newfoundland i Canada en viktig klippfiskprodusent som konkurrerte med Norge i verdensmarkedet. På spansk kalles produktet bacalao, som rett og slett betyr torsk, og den portugisiske formen er bacalhau, på italiensk heter det samme baccalà. Til Italia eksporteres også tørrfisk i store mengder.

De store forbrukslandene er tradisjonelt Spania og Portugal. Italia er også et viktig marked, som imidlertid deles med stoccafisso, tørrfisk. I Latin-Amerika er også klippfisk populært, og store mengder klippfisk selges til Brasil før jul og påske. Mexico er et annet stort marked, hvor klippfisk typisk spises som julemat. Størst forbruk per innbygger har imidlertid Den dominikanske republikk, mens Brasil, tidlig på 2000-tallet, var det markedet for norsk klippfisk som økte mest.

 Klippfiskretter 
Bacalao er på norsk en gryterett med klippfisk, poteter, løk, tomatpure, pimiento, olivenolje og spansk pepper. Retten er ifølge tradisjonen introdusert i Kristiansund av spanske (fra Baskerland) sjøfolk som besøkte byen for å kjøpe klippfisk. I Spania tilberedes lignende retter med tomat. Boken Handelen med Tørfisk og Klipfisk (1893) inneholder foruten en mengde statistikker, prisoversikter og redegjørelse for næringens historie og samtidige forhold, også en del oppskrifter på bruk av klippfisk. Oppskriften på gryteretten med klippfisk, poteter, løk, tomater, spansk pepper og olje kalles der «Bacalao en salza».

I Spania og Portugal betegnes alle retter med klippfisk som ingrediens som bacalao- eller bacalhau-retter. Klippfisk brukes på de mest fantasifulle måter, og tradisjonelt ble det sagt at en kvinne måtte kunne 365 klippfiskretter før hun var gifteklar. Bolinhos de bacalhau er frityrstekte boller av klippfisk som gjerne serveres på tannpirker til hvit portvin. Ofte blandes most klippfisk med most potet, krydder, olivenolje, mandler og bl.a. svarte olivener og overstrøs med ost og stekes i ovn. Den spanske varianten med tomat er langt mindre vanlig.

I Mexico, hvor det ikke blir jul uten bacalao, blandes most klippfisk med en tomatsalsa med rikelig løk og chili, mandler, persille, potetterninger, kapers, oliven og varmes langsomt.

 Norsk klippfiskmuseum 
Norsk klippfiskmuseum ligger i Milnbrygga i Kristiansund. I denne brygga med det tilhørende klippfiskberget Milnbergan har det vært produsert klippfisk sammenhengende fra tidlig på 1700-tallet fram til 1980-åra. Norsk klippfiskmuseum arrangerer hver sommer en klippfiskfestival der byens restauranter og klippfiskelskere konkurrerer om den beste bacalaoen. Milnbrygga har navn etter den skotske kjøpmannen Walter Miln som etablerte seg i Kristiansund tidlig på 1700-tallet. 

Kristiansunds nabokommune Aure har en klippfisk i sitt kommunevåpen. På Langskjæra i Tustna, nå i Aure kommune, var det Jappe Ippes produserte sin klippfisk i 1690-åra.

Referanser

 Litteratur 
 Karl Ragnar Gjertsen: «Bacalao superior – sin espinas». Om tilvirkning av klippfisk. I Årbok for Nordmøre 1992.
 Giskeødegård, Nesvik: Produksjonslære for fiskeindustrien ISBN 82-529-1787-9
 Walde: Bransjelære for fiskeindustrien ISBN 82-529-1788-7
 Fredrik M. Wallem: Handelen med Tørfisk og Klipfisk. Kristiania 1893. Digital bok i Bokhylla.no 


 Eksterne lenker 

 Fotografier fra galleri Nor med klippfisk som motiv
 Karl Ragnar Gjertsen:Klippfisk var krisemat under krigen.  https://www.kubenarendal.no/publikasjoner/nytt-om-gammelt/1996/klippfisk-var-krisemat-paa-soerlandet/ Klippfisk var krisemat under krigen
 SILVA, A. J. M. (2015), The fable of the cod and the promised sea. About portuguese traditions of bacalhau, in BARATA, F. T- and ROCHA, J. M. (eds.), Heritages and Memories from the Sea, Proceedings of the 1st International Conference of the UNESCO Chair in Intangible Heritage and Traditional Know-How: Linking Heritage, 14-16 January 2015. University of Evora, Évora, pp. 130-143. PDF version

Kategori:Sjømat
Kategori:Fiskeindustri
Kategori:Fiskeprodukter
Kategori:Norsk mat
Kategori:Portugisisk mat
Kategori:Spansk mat
Kategori:Kystkultur
Kategori:Næringsliv i Kristiansund
Kategori:Næringsliv i Ålesund
Kategori:Historisk næringsliv i Norge