Andrew Johnson

Andrew Johnson (1808–1875) var visepresident under Abraham Lincoln og ble USAs 17. president etter at Lincoln ble drept i 1865. Johnson hadde ansvaret for oppbyggingen og samlingen av USA etter borgerkrigen. I dette arbeidet kom Johnson på kant med Kongressen som i 1868 vedtok riksrettstiltale mot ham. Han ble stilt for riksrett samme år, men frikjent i Senatet.

 Tidlig liv og karriere 
Johnson var opprinnelig fra Raleigh i Nord-Carolina. Faren døde tidlig, og moren fikk barna inn i tekstilindustrien for å begrense fattigdommen i hjemmet. Johnson gikk aldri på noen skole og lærte seg selv å lese og skrive. I 1820-årene jobbet han som skredder i Laurens i Sør-Carolina. Da Johnson var 16–17 år, flyktet han vekk til Greeneville i Tennessee sammen med broren og fant seg også der jobb som skredder. Som attenåring giftet Johnson seg med Eliza McCardle, som han fikk fire barn med i perioden 1828–1852. Eliza hjalp Johnson blant annet med å forbedre hans lese- og skriveferdigheter. 

Johnson satt som senator fra Sør-Carolina i perioden 1853–1857, da sørstatene proklamerte seg uavhengig. Da dette skjedde var Johnson den eneste senatoren fra sør som ikke sa opp sin post som senator og ble den mest prominente krigsdemokraten fra sør. I 1862 ga Lincoln ham jobben som militærguvernør i Tennesse, hvor han viste seg å være effektiv i krigen mot opprørerne der.

 Visepresident 
Johnson ble nominert som visepresident for Abraham Lincoln gjennom National Union Party (en valgallianse mellom demokrater fra sør som støttet Lincoln, samt republikanere, som hovedsakelig var fra nord). Johnson og Lincoln vant presidentvalget i november 1864.

 President 
Andrew Johnson ble president etter mordet på Lincoln den 15. april 1865, altså bare noen uker etter innsettelsen i mars samme år. Han brukte mesteparten av sin presidentperiode på å bygge opp igjen både embetet og landet etter borgerkrigen. Hans politikk omfattet blant annet å tilgi konføderasjonen og fortest mulig få opprørsstatene tilbake i Unionen. Dessuten la han ned en rekke vetoer mot lover angående sivile rettigheter, som førte til mange feider mellom Johnson og radikale republikanere. Den 24. februar 1868 vedtok Representantenes Hus å ta ut riksrettstiltale mot ham, men han ble frikjent med én stemmes overvekt i Senatet. Han er den første av hittil tre presidenter som har blitt stilt for riksrett. De andre har vært Bill Clinton og Donald Trump.

Forsøk på å kjøpe Grønland og Island
Forslagene om å kjøpe Grønland har en lang historie, og ble innlemmet i Monroedoktrinen allerede i 1823. Under administrasjonen brukte William Seward (1801–1872), en utenriksminister og en holdover fra Abraham Lincolns tid som president, Johnsons distraksjon til å forfølge sine langvarige mål om territoriell ekspansjon.Paul Musgrave: American Imperialists Have Always Dreamed of Greenland, foreignpolicy.com, 16. August 2019, 12:17 PM

Seward sendte inn bud av varierende intensitet for å frariste Canada fra det britiske imperiet og å kjøpe eller leie en marinebase i Karibia. Hans politikk betalte seg til slutt med kjøpet av Alaska, da det russiske imperiet endelig lyktes i å overtale Seward til å kjøpe russisk Nord-Amerika. Men politikken inkluderte også et forsøk på å kjøpe Grønland og Island fra Danmark.

Robert J. Walker (1801–1869) var finansminister under tidligere president James Knox Polk. Han var en innflytelsesrik person i midten av det nittende århundre, og lærte at Danmark kunne bli overtalt til å selge øyene i 1867 da han forhandlet om kjøp av Danmarks karibiske kolonier i Vestindia. Seward grep sjansen og ga Walker i oppdrag å produsere en overstrømmende rapport om ressursene på Grønland og Island. Den avgitte rapporten hadde tittelen A Report on the Resources of Iceland and Greenland (Peirce 1868).

Dette året betraktet Seward idéen om å annektere både Grønland og Island som en idé som var «verd en alvorlig betraktning». 

Walkers følgenotat til rapporten undret seg over hvordan kjøpet av de to øyene kunne føre USA til storhet. Selv om han innrømmet at nesten ingenting av Grønlands nord eller indre del var kjent, banket det likevel inn hvilke fakta det kunne mestre, for eksempel at Grønland var «den største øya i verden» og at den hadde «hvalfiske ... av verdien av $ 400.000.»

Sewards håp om at USA kunne legge inn et bud på øyene ble til intet da hans avtale om å kjøpe Dansk Vestindia mislyktes i senatet. Kjøpsavtalen hadde da blitt ratifisert av både det danske parlamentet og en folkeavstemning på øyene. Øyene ble kjøpt i 1916 og ble de amerikanske Jomfruøyene.

Et forslag om å kjøpe Grønland ble diskutert i 1910 innenfor regjeringen til president William Howard Taft: forslaget ble presentert av USAs ambassadør til Danmark Maurice Francis Egan. Som foreslått av danske «personer av betydning» som var venner av Egan, ville USA bytte Mindanao for Grønland og Dansk Vestindia; Danmark kunne da bytte Mindanao til Tyskland for Nord-Slesvig. Danmark gjenvant Nord-Slesvig fra Tyskland etter det tyske nederlaget i første verdenskrig etter folkeavstemningen om Slesvig i 1920.

De neste forsøkene på å kjøpe Grønland kom under president Harry Truman i 1946, og under president Donald Trump i 2019.

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:USAs presidenter
Kategori:USAs visepresidenter
Kategori:Guvernører i Tennessee
Kategori:Senatorer fra Tennessee
Kategori:Kongressrepresentanter fra Tennessee
Kategori:Personer fra Raleigh
Kategori:Personer fra Laurens County i Sør-Carolina
Kategori:Personer fra Greene County i Tennessee