Eva Cassidy

Eva Marie Cassidy (1963–1996) var en amerikansk sanger og gitarist. Mens hun levde var hun stort sett ukjent, og hun ga ut bare ett soloalbum, som hun produserte for egen regning noen måneder før hun døde. Etterlatt materiale ble utgitt på flere album, som solgte flere millioner eksemplarer og ble besteselgere i flere land. Hun slo gjennom i Europa flere år etter at hun døde og ble deretter allment kjent i USA. Cassidy fremførte egne versjoner av kjente sanger og skrev lite eller ingenting selv. Hun spillte inn egen versjon av låter av blant andre Sting, Jeff Beck, Irving Berlin, Cyndi Lauper, Curtis Mayfield og Christine McVie. 

Cassidy hadde både lavmælte ballader og kraftfull blues-gospel på repertoaret og ga ofte disse sitt personlige preg. Hun hadde ikke sangutdanning og ble kjent særlig for sin stemme.Sjøvaag, Å. J. (2012). Uncovering the Cover: Reading Authenticity and Subjectivity in Cover Songs (Master's thesis), Universitetet i Oslo. Hun ble beskrevet som en av sin generasjons største stemmer av den britiske avisen The Guardian. I New York Times beskrives stemmen som silkemyk sopran med stort, uanstrengt register og med elegant frasering. 

Cassidy var sjenert og vegret seg for å opptre foran publikum. Cassidy er Katie Meluas forbilde, og Meluas karriere begynte med Cassidy: Produsenten og låtskriveren Mike Batt var på utkikk etter noen som kunne synge som Eva Cassidy. Batt ble overbevist av Meluas «Faraway Voice» hyllest til Cassidy.

Bakgrunn
Eva Marie Cassidy ble født 2. februar 1963 i Washington DC. Foreldrene var Barbara og Hugh Cassidy. Faren spilte bass og cello. Hugh Cassidy ble amerikansk mester og verdensmester i styrkeløft i supertungtvektsklassen. Moren Barbara var født tysk og emigrerte til USA etter å ha møtt Hugh, som hadde militærtjeneste i Vest-Tyskland. Eva Cassidy vokste opp i Bowie, Maryland, like utenfor Washington, D.C. Hun begynte å spille gitar da hun var ni år gammel og faren fungerte som musikklærer. Judy Collins var en av hennes favoritter da hun vokste opp. Da Cassidy i tenårene begynte å opptre med lokale grupper lærte hun stil og teknikk ved å høre på andre favoritter som Ella Fitzgerald og Aretha Franklin. Broren Dan lære fiolin. Cassidy bodde mesteparten av livet i eller i nærheten av Bowie.Sullivan, S. (2013). Encyclopedia of great popular song recordings (Vol. 1). Scarecrow Press, s. 252.Jackson, M., & Ruble, B. A. (red.). (2018). DC Jazz: Stories of Jazz Music in Washington, DC. Georgetown University Press.

Hun var relativt ukjent utenfor hjembyen Washington D.C. da hun døde av kreft i 1996. Hun livnærte seg ved å arbeide i et gartneri og som maler (hun laget blant annet veggmalerier for skoler i området) og hadde lite inntekt av musikken. Sommeren 1996 ble det konstatert at hun hadde langt fremskreden hudkreft og hun døde 2. november 1996. Hun var en tid i et forhold til Chris Biondo som hun samarbeidet med musikalsk.

Karriere
På 1980-tallet arbeidet hun i et gartneri og medvirket som backingvokalist for lokale band. Innehaver av platestudioet Rockville, Chris Biondo, ble så imponert at han inviterte Cassidy til soloinnspilling. Biondo matchet henne med soul-sangeren Chuck Brown i 1990. Samarbeidet med Brown, som fremførte jazz og blues, ga henne mer selvtillit til å opptre for publikum. Hun var sjenert og selvkritisk og hadde liten tro på egne sangferdigheter og måtte overtales. Hun var ikke interessert i kravene og forventningene som fulgte med å være stjerne. Cassidy hadde et sammensatt repertoar av jazz, blues, folkrock, gospel og pop og valgte bare musikk som hun følte for. Mangel på klar sjangertilhørighet hemmet hennes karriere på den tiden fordi plateselskapene ikke visste hvordan hun skulle markedsføres og hun var selv redd for at plateselskapenes ville snevre inn hennes brede repertoar av markedsføringshensyn.Burley, R., Maitland, J., Byrd, E. R., Cassidy, H., & Cassidy, B. (2003). Eva Cassidy: Songbird. Penguin.https://www.allmusic.com/artist/eva-cassidy-mn0000168256/biographyJackson, M., & Ruble, B. A. (Eds.). (2018). DC Jazz: Stories of Jazz Music in Washington, DC. Georgetown University Press. Til sammen er det bevart 127 innspillinger med Cassidy. 

Mick Fleetwood ble kjent med henne da hun sang i restauranten hans i Alexandria (Virginia) og ble en fan og støtte. Ifølge Biondi var Cassidy en perfeksjonist, og studioinnspillinger var tidkrevende og omstendelige. Det var vanskelig å få fullført et album, og Biondo foreslo et hurtig innspilt og utgitt live-album, som ville gi anmelderne noe å skrive om og noe Cassidy kunne selge. Dette var bakgrunnen for innspillingen i Blues Alley tidlig i 1996. Da hun i september 1996 holdt avskjedskonsert i Georgetown satt hun i rullestol og måtte hun bæres opp på scenen der hun fremførte «Wonderful World».

 Blues Alley-innspillingen 
Tidlig i januar 1996 fikk hun plass på Blues Alley, Washingtons beste jazzklubb. Dette var tirsdag og onsdag rett over nyttår og de minst attraktive dagene for klubbkonsert. Hun leide for egne oppsparte midler en lastebil med mobilt opptaksutstyr som ble parkert utenfor, og alt ble gjort så billig som mulig. Dette resulterte i albumet Live at Blues Alley utgitt i mai 1996. Dette var hennes siste albumopptak før hun døde samme år og det eneste soloalbum hun ga ut i live.  

Cassidy og Biondi etablerte et eget «label» for å gi ut innspillingen. Cassidy brukte en pengegave fra en slektning til å produsere CD-er. Hun var bekymret for at de 1000 første CD-ene fra fabrikken aldri ville bli solgt – flere millioner kopier ble solgt senere. Bill Straw i Blix Street Records fikk en kopi, og da selskapet ville inngå kontrakt med Cassidy var hun døende. Albumet Nightbird inneholder 31 sanger fra konserten på Blues Alley. 


Ettermæle
I 1998 begynte britiske radiostasjoner å spille Cassidy. Cassidy ble kjent i Storbritannia da hennes versjon av «Over the Rainbow» og av «Fields of Gold» i 1999 ble spilt på BBC2 og slo gjennom der mens hun var ukjent i USA. Interessen for Cassidy i Storbritannia ble særlig stor etter at BBC viste et kornete videoopptak med fremføring av «Over the Rainbow» på Blues Alley. I 2001 nådde hennes album toppen av platelistene i Storbritannia. Cassidys innspillinger toppet platelisten i Storbritannia fem år etter at hun døde. I USA begynte NPR å spille Cassidy og ABC hadde innslag om henne. People og andre tidsskrifter trykket artikler om Cassidy. 

Cassidy er Katie Meluas forbilde. Melua har spilt inn «What a Wonderful World» sammen med et opptak av Cassidys fremføring av samme over ti år etter at Cassidy døde. Singelen ble utgitt til inntekt for Røde Kors og gikk til topps på hitlistene. 

I 2023 ble albumet I Can Only Be Me gitt ut der Cassidys vokal i gamle opptak mixes med nyinnspiling med London Symphony Orchestra. Komponisten Christopher Willis og medhjelpere renset de gamle opptakene, blant annet med bruk av kunstig intelligens, før mixing med symfoniorkesteret. Teknologien ble første gang da Peter Jackson i 2021 behandlet lydsporet til Beatles-dokumenteren Let It Be. En god del av de opprinnelige instrumentene ble fjernet fra opptaket for å gi plass til symfoniorkesteret. 

Sting ble rørt av Cassidys fremføring av hans ballade «Fields of Gold», en «ren og vakker» fremføring ifølge Sting, bedre enn hans egen. Cassidy endret litt på Stings original med enklere instrumentbruk og litt endring av teksten og ga den et mer personlig, intimt og melankolsk preg. Da Bill Straw i Blix Street Records satte sammen albumet Songbird lot han «Fields of Gold» være første spor og «Over the Rainbow» være siste. Katie Meluas versjon er inspirert av Cassidys.Sullivan, S. (2013). Encyclopedia of great popular song recordings (Vol. 3). Scarecrow Press. Michelle Kwan danset til Cassidys versjon av «Fields of Gold» blant annet under Vinter-OL 2002 mens Cassidy fortsatt var relativt ukjent i USA.

Innen 2002 hadde hun solgt 4 millioner album. Albumet Imagine er sammensatt av konsertopptak og demotaper som et plateselskap sporet opp, og skjemmes av varierende teknisk kvalitet. Til 2015 hadde hennes album solgt til sammen 12 millioner kopier.

Stemmen hennes beskrives som en naturlig, ren og uskyldig klang. Sting uttalte at han sjelden hadde hørt en så ren stemme.Larkin, C. (2016). Eva Cassidy. The encyclopedia of popular music. Oxford University Press.

Albumet Songbird ble gitt ut to år etter at hun døde og var det første av Cassidys album som fikk bred distribusjon i USA. Songbird var utgitt av Bix, som var et lite og ukjent plateselskap, og albumet fikk lite oppmerksomhet i USA. Songbird ble i Storbritannia utgitt av selskapet Hot Records og ble der kjent gjennom BBC2. Salget økte i Storbritannia, og albumet ble kjent i Tyskland, Skandinavia og andre europeiske land i 2000. Sent i 2000 økte salget av albumet også i USA. I slutten av 2000 hadde NPR innslag om Cassidy og i 2001 ABC. Tidsskriftene Rolling Stone, Billboard, Entertainment Weekly og People trykket artikler om Cassidy. Den gikk til topp på platelisten i 2001.  I Norge lå albumet Songbird over et år på VG-lista.

 Diskografi 
 : The Other Side med Chuck Brown – med Chuck Brown (Blix Street Records/CBD)
 : Live At Pearls : Eva by Heart : Live at Blues Alley : Songbird : Time After Time : No Boundaries : Method Actor : Imagine : American Tune : Wonderful World : Somewhere : Simply Eva : I Can Only Be Me'' med London Symphony Orchestra (Blix Street Records)

 Referanser 

 Eksterne lenker 





Kategori:Sangere fra USA
Kategori:Personer fra Prince George's County i Maryland
Kategori:Personer fra Washington, D.C.