Millard Fillmore

Millard Fillmore (1800–1874) var valgt som visepresident og tok over som USAs president da Zachary Taylor døde i 1850. Ved Fillmores overtakelse var konflikten mellom nord og sør på sitt verste. Fillmore var tilhenger av et kompromiss i saken om hvorvidt nye stater skulle være slavefrie eller ikke. President Taylor på sin side var slaverimotstander og drev USA til randen av en borgerkrig før sin død. Etter Fillmores overtakelse gikk kompromisset gjennom i Kongressen, og borgerkrigen ble utsatt i ti år. Fillmore ble den siste av totalt fire presidenter fra Whig Party. Partiet ble sterkt splittet i slaverispørsmålet og gikk i oppløsning like etter Fillmores avgang. Fillmore ble ikke renominert av sitt parti i 1852 og tapte også valget i 1856 da han stilte opp for et tredjeparti.

Juristen Fillmore er mest kjent for at han gav sitt bidrag til en åpen handelsforbindelse mellom USA og Japan.

 Liv og virke 
 Bakgrunn, tidlig liv 
Fillmore ble født i en tømmerstue som sønn av Nathaniel Fillmore og Phoebe Millard Fillmore. Hans familie var fattig, og Fillmore var det åttende og nest siste barnet.

Først ble han utdannet til tøver, men etter å ha flyttet til Aurora, en liten by utenfor Buffalo, begynte han i 1823 i stedet å utdanne seg til jurist.

I 1828 ble han innvalgt til delstaten New Yorks lovgivende forsamling i Albany, der han virket fra 1829 til 1831.

 Politisk karriere 
 Kongressen 
I 1833 gikk han inn i Whigpartiet og var kongressmedlem 1833–1843, men med opphold for 1835–1837. Fillmore var kandidat til guvernør i New York i 1844, men tapte for demokraten Silas Wright.

 Visepresident 
Suksessivt steg han i gradene i Whigpartiet og ble Zachary Taylors visepresidentkandidat til presidentvalget i 1848. Taylor ble president, og dermed ble Fillmore hans visepresident fra 1849. Fillmore og Taylor var uenige angående slaveriet i de store områdene California, Utah, Nevada og noen andre områder som USA vant etter freden i Guadalupe Hidalgo. Taylor var motstander av slaveriet mens Fillmore aksepterte det.

Fillmore stemte imidlertid for 1850-kompromisset, der alle de nye statene utenom Texas ble slavefrie. Kompromisset var svakt, men lyktes å bevare fred i elleve år innen borgerkrig brøt ut.

 President 
Den 9. juni 1850 døde plutselig president Taylor i gastroenteritt, en mage- og tarmbetennelse. Hele Taylors regjering avgikk og ble erstattet av en ny med Fillmore som ny president.

1850-kompromisset ble undertegnet av den nye presidenten sammen med flere andre i perioden 9.–20. september 1850.

Etter den meksikanske krig rådet det stor misnøye i Texas ettersom delstaten hadde mistet hele New Mexico, som i stedet ble et eget territorium 9. september 1850. Texas måtte oppgi kravene på New Mexico og fikk i stedet 10 millioner dollar i erstatning fra USAs regjering.

I 1850 ble det fremlagt et lovforslag om å ta California med i unionen. Fillmore støttet forslaget, og 9. september 1850 ble California ny delstat og dermed slavefri. Samtidig ble slavehandelen i Washington D.C. stanset ved en lov undertegnet 20. september 1850 av president Fillmore.

En annen viktig hendelse i Fillmores presidenttid var da han sendte kommendørkaptein Matthew C. Perry til Japan for å åpne landets havner for handel med omverdenen. Perry nådde Japan 31. mars 1854, men da var Fillmore allerede etterfulgt av Franklin Pierce som president.


 Ministre 
PostNavn PeriodePresidentMillard Fillmore1850–1853VisepresidentIngen UtenriksministerDaniel Webster1850–1852 Edward Everett1852–1853FinansministerThomas Corwin1850–1853KrigsministerCharles Magill Conrad1850–1853JustisministerJohn J. Crittenden1850–1853PostministerNathan K. Hall1850–1852 Samuel D. Hubbard1852–1853MarineministerWilliam Alexander Graham1850–1852 John P. Kennedy1852–1853InnenriksministerThomas McKennan1850 Alexander Stuart1850–1853

 Annet om presidenttiden 
Fillmore nominerte Benjamin Robbins Curtis til dommer i USAs høyesterett i 1851.

Fillmore var også Whig-partiets siste president.

 Valg 1852 
På grunn av sin lave popularitet, både i partiet og blant folket, blant annet etter ikke å ha klart å finne et bedre kompromissforslag for å samle nord- og sørstatene, tapte han Whigpartiets tillit og også internvalget om hvem som skulle bli deres presidentkandidat. I stedet ble general Winfield Scott fra New Jersey Whigs presidentkandidat, og William Alexander Graham fra Nord-Carolina ble visepresidentkandidat. Dessuten ble også den tidligere utenriksminister Daniel Webster fra Massachusetts presidentkandidat for Whigpartiet, uten visepresidentkandidat, noe som innebar at Whigpartiet nå hadde to presidentkandidater.

Demokratene hadde nominert Franklin Pierce, og Free Soil-partiet nominerte John Parker Hale. Valget var svært jevnt, men Demokratenes Pierce vant med 1.607.510, eller 50,8 %, av stemmene. Så fulgte Scott med 1.386.942, eller 43,9 %, av stemmene. Hale og Free Soil kom på tredjeplass, med 155.210, eller 4,9 %, av stemmene. For Daniel Webster gikk det dårligere, og han fikk bare 6.994, eller 0,2 %, av stemmene. Det var en praktfiasko for Whig, og etter dette ble partiet oppløst.

 Knownothings 
Da Whig-partiet var på vei mot oppløsningen i slutten av Fillmores presidenttid, fikk han en henvendelse fra Republikanerne om å bli medlem i deres parti. Men Fillmore takket nei og ble i stedet en av de ledende innen det fremmedfiendtlige og antikatolske partiet Knownothings.

 Presidentkandidat 1856 
I 1856 ble Fillmore nominert som Knownothings presidentkandidat. Men sammen med visepresidentkandidaten Andrew Jackson Donelson måtte han se seg beseiret da James Buchanan (Demokratene) vant med 1.836.072, eller 45,3 %, av stemmene. Fillmore fikk 873.053, eller 21,6 %, av stemmene. Republikanernes John C. Frémont fikk 1.342.345, eller 33,1 %, av stemmene. Fillmore vant i bare én delstat, Maryland. Etter det mislykkede valget avsluttet han sin politiske karriere.

 Utenfor den politiske karrieren 
Fillmore var med å grunnlegge Buffalouniversitetet i 1846. Universitetet ble autorisert den 11. mai 1846 av New Yorks lovgivende forsamling. Han var universitetets første kansler, en posisjon han beholdt i både sin visepresident- og presidenttid. Etter politikertiden vendte han tilbake universitetet der han fortsatte som kansler.

Den 10. februar 1858 giftet han seg med enken Caroline Fillmore, idet hans første hustru, Abigail Powers Fillmore, hadde dødd 30. mars 1853.

Under borgerkrigen motsatte han seg president Abraham Lincoln og støttet president Andrew Johnson. Han var også kommandant for en liten militsstyrke under krigen.

Fillmore døde klokken 23.10 den 8. mars 1874 som følge av slag.

 Referanser 

 Litteratur 
 Jörg Nagler: Millard Fillmore (1850–1853). Die Verschärfung der Sklavereifrage. In: Christof Mauch (Hrsg.): Die amerikanischen Präsidenten. 5., fortgeführte und aktualisierte Auflage. München 2009, ISBN 9783406587429, S. 158–162
 Robert J. Rayback: Millard Fillmore: Biography of a President. Buffalo, New York: Buffalo Historical Society, 1959
 Michael F. Holt: Prologue to Conflict: The Crisis and Compromise of 1850 Univ. Prof. Kentucky 2005 ISBN 978-0813191362


 Eksterne lenker 


 Biografi
 i Classic Encyclopedia
 Werke von Millard Fillmore i Project Gutenberg




Kategori:USAs presidenter
Kategori:USAs visepresidenter
Kategori:Kongressrepresentanter fra New York
Kategori:Personer fra Cayuga County i New York
Kategori:Personer fra Livingston County i New York