Joseph Wirth

Karl Joseph Wirth (født 6. september 1879 i Freiburg im Breisgau, død 3. januar 1956 samme sted) var en tysk matematiker og politiker (Det katolske sentrumspartiet). Han var tysk kansler fra 1921 til 1922. 
 Liv og virke 

 Bakgrunn 
Joseph Wirth var sønn av maskinmester Karl Wirth og hans hustru Agathe, født Zeller. Foreldrene gjorde det mulig for ham og hans to brødre å få høyrere utdannelse. Han studerte sosialøkonomi og matematikk ved Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, dg promoverte i 1906 under Ludwig Stickelberger til doktorgraden (Über die Elementarteiler einer linearen homogenen Substitution)Joseph Wirth im Mathematics Genealogy Project. I 1908 ble han ansatt som professor ved realgymnasiet i sin hjemby.
Sosialt og politisk engasjement
Han ble sterkt preget av foreldrenes kristelige og sosiale engasjement. I 1909 var han en av grunnleggerne av Vinzenzverein, en katolsk organisasjon som engasjerte seg for sosialt hjelpetrengende. Dette var også omtrent da han ble medlem av partiet Zentrum. Han ble fra 1912 representant for partiet i bystyret. Året etter ble han medlem i Badische Ständeversammlung. I 1914 ble han medlem av Reichstag. 

Etter utbruddet av første verdenskrig meldte Wirth seg til frivillig militærtjeneste, men ble vraket som krigsudyktig. Deretter meldte han seg til Deutsches Rotes Kreuz, og var sykepleier frem til 1918 ved Vestfronten..

 Politisk karrière 

 Riksdagsmedlem 
Wirth ble innvalgt i riksdagen i 1914, der han var særlig opptatt av sosiale spørsmål som kunne løses ved samfunnsmessige endringer. 

Joseph Wirth var medlem av  den grunnlovsgivende nasjonalforsamling i Weimar i 1919. I april samme år ble han finansminister i fristaten Baden. I årene 1920-1921 var han finansminister i regjeringene til Hermann Müller og Konstantin Fehrenbach.

Den 10. mai 1921 ble Wirth valgt som rikskansler, støttet av en koalisjon av SPD og Deutsche Demokratische Partei. Adolf Hitler, en mann som da i svært liten grad ble tatt på alvor, hånte den nye landets leder: «Den Hellige Ånd [er] til kommet over vår nye rikskansler Wirth nå til pinse!»Hitler, Sämtliche Aufzeichnungen 1905-1924. Hrsg. von Eberhard Jäckel zusammen mit Axel Kuhn (=Quellen und Darstellungen zur Zeitgeschichte Bd.7), Stuttgart 1961, s. 398 Sammen med sin utenriksminister Walther Rathenau, forsøkte Wirth å få Tyskland til å betale krigsskadeserstatningene som Versaillestraktaten hadde pålagt landet. Deres politikk ble utskjelt som oppfyllelsespolitikk eller betalingspolitikk (Erfüllungspolitik). Den egentlige hensikt var å vise at Tyskland var ute av stand til å betale, slik at betingelsene kunne bli reforhandlet. Det ytterste høyre som var sterkt imot en slik imøtekommende politikk, oppfordret folk til å ta livet av Wirth.

Oktober 1921 gikk Wirth av som kansler, som følge av delingen av Øvre Schlesien. Senere samme måned fikk han et fornyet oppdrag som kansler av rikspresident Ebert.

I 1922 underskrev Wirth sammen med utenriksminister Rathenau Rapalloavtalen med Sovjet-Russland, og formaliserte dermed forholdet mellom de to landene. Etter mordet på Rathenau i juni, oppfordret Wirth til forsvar av demokratiet og Weimarrepublikken. Samme år måtte han gå av som følge av den mislykkede oppfyllelsespolitikken.

De regjeringer han ledet besto av den såkalte Weimarkoalisjonen.

Wirth var også utenriksminister i sin egen regjeringstid som kansler, bortsett fra periodene da Friedrich Rosen og Walther Rathenau var utenriksministre.

 Uttreden av Zentrum 
Da den partiløse Hans Luther ble kansler i 1925, støttet han seg på en koalisjon av Zentrum, DDP, DVP og dessuten Deutschnationale Volkspartei. Wirth var meget kritisk til at DNVP ble en del av koalisjonen og gikk snart ut av Zentrum-fraksjonen i Riksdagen.

Senere hadde Wirth ministerposter i regjeringene til Hermann Müller og Heinrich Brüning.

 Den andre verdenskrigen 
Etter nasjonalsosialistenes maktovertakelse i 1933, ble Wirth utsatt for politisk forfølgelse, og forlot landet til fordel for Wien. Wirth gjorde en rekke reiser i Europa og USA, der han talte imot den sterke antisemittisme som nasjonalsosialistene sto for. I 1935 bosatte han seg i Paris, men levde der atskilt fra de tyske emigrantene forøvrig. Etter utbruddet av den andre verdenskrigen reiste Wirth til det nøytrale Sveits.

Josef Wirth beholdt kontakten med den tyske motstandsbevegelsen. Etter ønske fra den tyske admiral Wilhelm Canaris, tok Wirth kontakt med den britiske statsminister Neville Chamberlain i forsøk på å megle fred. Da det tyske felttoget mot Frankrike begynte i mai 1940 og Chamberlain dessuten gikk av, ble forsøkene på megling avsluttet.

Sammen med Otto Braun og Wilhelm Dittmann la Wirth mot slutten av den andre verdenskrigen planer om gjenoppbyggingen av Tyskland etter krigen. Planene gikk blant annet ut på gjenoppbygging av en føderal republikk.

 Etter den andre verdenskrigen 
Wirth var motstander av Konrad Adenauers orientering mot Vesten, men ville isteden arbeide for et blokkfritt Tyskland, og en forståelse med Sovjetunionen. Han arbeidet mot en gjenoppbygging av et væpnet forsvar for Tyskland, og var dessuten mot landets medlemskap i NATO. Wirth hadde allerede i 1948 fått en særlig tillatelse til innreise i den franske okkupasjonssone, og slo seg ned i sin fødeby Freiburg. Han ble i 1955 æresdoktor ved Humbolt-universitetet i Øst-Berlin.

Han regnes av Stiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte å være blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

 Se også 
 Regjeringen Wirth I
 Regjeringen Wirth II
 Det tyske demokratiets pionerer.

 Referanser 

Kategori:Tyske politikere
Kategori:Zentrum-politikere
Kategori:Tyske kanslere
Kategori:Tyske utenriksministre
Kategori:Tyske finansministre
Kategori:Tyske innenriksministre
Kategori:Mottakere av Lenins fredspris
Kategori:Personer fra Freiburg
Kategori:Medlemmer av Riksdagen (Det tyske keiserrike)
Kategori:Medlemmer av Nasjonalforsamlingen i Weimar
Kategori:Medlemmer av Riksdagen (Weimarrepublikken)