Hypnose

Hypnose (fra gresk hypnos, «søvn»)«hypnose», NAOB er en menneskelig tilstand som involverer fokusert oppmerksomhet og konsentrasjon. Hall, Harriet (2021): «Hypnosis revisited», Skeptical Inquirer. 45 (2): 17–19. Denne konsentrasjonen kan være på ett eller noen få mål, redusert oppmerksomhet på omverden og forsterket evne til å reagere på suggesjon.I 2015 definerte American Psychological Association Division 30 hypnose som en «bevissthetstilstand som involverer fokusert oppmerksomhet og redusert perifer bevissthet karakterisert av en forbedret evne til å reagere på suggesjon». For kritiske kommentarer til denne definisjonen, se: Lynn, S.J.; Green, J.P. et al (april 2015): «Grounding Hypnosis in Science: The "New" APA Division 30 Definition of Hypnosis as a Step Backward», The American Journal of Clinical Hypnosis. 57 (4): 390–401. doi:10.1080/00029157.2015.1011472. PMID 25928778. S2CID 10797114.

Det finnes konkurrerende teorier som forklarer hypnose og relaterte fenomener. Teorier om endret tilstand ser på hypnose som en endret sinnstilstand eller transe, preget av et bevissthetsnivå som er forskjellig fra den vanlige bevissthetstilstanden. Fromm, Erika; Shor, Ronald E. (2009): Hypnosis: Developments in Research and New Perspectives. Rutgers. ISBN 978-0-202-36262-5. I motsetning til dette ser teorier om ikke-tilstand på hypnose som, på forskjellige måter, en type placeboeffekt,Kirsch, I. (oktober 1994): «Clinical hypnosis as a nondeceptive placebo: empirically derived techniques», The American Journal of Clinical Hypnosis. 37 (2): 95–106. doi:10.1080/00029157.1994.10403122. PMID 7992808. en omdefinering av en interaksjon med en terapeut Barber, Theodore X. (1969): Hypnosis: A Scientific Approach. J. Aronson, 1995. ISBN 978-1-56821-740-6. eller en form for fantasifull rolleutøvelse.Lynn, S.; Fassler, O.; Knox, J. (2005): «Hypnosis and the altered state debate: something more or nothing more?», Contemporary Hypnosis. 22: 39–45. doi:[https://doi.org/10.1002%2Fch.21 10.1002/ch.21.Coe, W.C.; Buckner, L.G.; Howard, M.L.; Kobayashi, K. (juli 1972): «Hypnosis as role enactment: focus on a role specific skill», The American Journal of Clinical Hypnosis. 15 (1): 41–45. doi:10.1080/00029157.1972.10402209. PMID 4679790. Lynn, Steven J.; Rhue, Judith W. (1991): Theories of hypnosis: current models and perspectives. Guilford Press. ISBN 978-0-89862-343-7.

Hypnose begynner vanligvis med en hypnotisk induksjon som involverer en rekke innledende instruksjoner og suggesjoner. Bruken av hypnose til terapeutiske formål kalles «hypnoterapi»,Spanos, N.P.; Spillane, J.; McPeake, J.D. (1976): «Cognitive strategies and response to suggestion in hypnotic and task-motivated subjects», American Journal of Clinical Hypnosis, 18, 252-262. mens bruken som en form for underholdning for et publikum er kjent som «scenehypnose», er en form for hva som kalles mentalisme.«mentalisme», NAOB

Bruken av hypnose som en form for terapi for å gjenoppta og integrere tidlig traume er kontroversiell innen den vitenskapelige hovedstrømningen. Forskning indikerer at hypnotisering av et individ kan bidra til dannelsen av falske minner.Lynn, Steven Jay; Krackow, Elisa; Loftus, Elizabeth F.; Locke, Timothy G.; Lilienfeld, Scott O. (2014): «Constructing the past: problematic memory recovery techniques in psychotherapy», Lilienfeld, Scott O.; Lynn, Steven Jay; Lohr, Jeffrey M., red.: Science and pseudoscience in clinical psychology (2. utg.). New York: Guilford Press. ISBN 978-1-4625-1751-0. OCLC 890851087; s. 245–275.French, Christopher C. (2023): «Hypnotic Regression and False Memories», Ballester-Olmos, V.J.; Heiden, Richard W., red.: The Reliability of UFO Witness Testimony. Turin, Italy: UPIAR. ISBN 979-12-81441-00-2; s. 283–294. Medisinsk hypnose blir ofte ansett som pseudovitenskap eller kvakksalveri.Naudet, Florian; Falissard, Bruno; Boussageon, Rémy; Healy, David (2015): «Has evidence-based medicine left quackery behind?» (PDF), Internal and Emergency Medicine. 10 (5): 631–634. doi:10.1007/s11739-015-1227-3. ISSN 1970-9366. PMID 25828467. S2CID 20697592. Sitat: «Treatments such as relaxation techniques, chiropractic, therapeutic massage, special diets, megavitamins, acupuncture, naturopathy, homeopathy, hypnosis and psychoanalysis are often considered as pseudoscience or quackery with no credible or respectable place in medicine, because in evaluation they have not been shown to work»

Hypnotisk tilstand kan stadfestes ved hjelp av skanning av hjernen av kvalifisert helsepersonell. Hypnotisering (å drive en person inn i en hypnose) blir brukt i hypnoterapi, og tilhører et fåtall av metoder innen psykoterapi som er vitenskapelig belagt og akseptert som effektive. I Norge var det i henhold til straffeloven av 1902 § 364, inntil 1. oktober 2015 forbudt å praktisere det å hypnotisere for de som ikke er leger eller psykologer. Straffeloven 2005 har ikke noe slikt forbud.

 Historie 
Hypnotisering har trolig blitt brukt tidlig i menneskehetens historie. Det finnes beretninger om kultiske handlinger i sjamanismen som absolutt har sammenheng med å drive folk inn i hypnose ved hjelp av selv- eller fremmedsuggesjon. Man kan derfor gå ut fra at hynose ble tilfeldig oppdaget, og har utgangspunkt i meditative og kultiske handlinger med et religiøst utgangspunkt. Man kan derfor spekulere i om hypnotisere har blitt utviklet med utgangspunkt i massepsykologiske manipulasjoner i religiøse eller kultiske riter, og i erfaringer med selvmeditasjon hos prester, medisinmenn og sjamaner. 

Vitenskapelig oppdagelse av hypnose begynte rundt 1770 av Franz Anton Mesmer (1734–1815). Han eksperimenterte med magneter, som han la på pasientene. Han kalte effekten 'Magnetismus animalis', og tilskrev magnetene den legende egenskapen. På grunn av Mesmers popularitet, kalte man denne forløperen til hypnose «mesmerisering», et uttrykk som fremdeles eksisterer i engelsk. 

James Braid, skotsk lege, regnes som opphavsmannen til begrepet hypnose. Han forklarte hypnose som en innsnevring av bevisstheten og en sterk konsentrert oppmerksomhet, etter å ha observert at mennesker i denne tilstanden ikke ble påvirket av deres omgivelser. Han ga denne tilstanden av «nervesøvn» navnet hypnose etter den greske guden for søvn, Hypnos.

I det 19. århundre var Frankrike ledende innen hypnoseforskningen, med Nancyskolen (Ambroise-Auguste Liebeault, Hippolyte Bernheim) og Paris (Jean-Martin Charcot). 

Sigmund Freud (1856–1939) ble oppmerksom på Mesmers eksperimenter da han i 1885 studerte under nevrologen Jean-Martin Charcot i Paris. Han begynte selv å bruke Mesmers metoder i behandlingen av sine pasienter, og dette ble senere utgangspunkt for studiene av hysteri. Senere droppet han disse teknikkene til fordel for sin egen teknikk med frie assosiasjoner.

I den tyske tradisjonen ble hypnotiseringsteknikkene videreutviklet gjennom det 20. århundret blant andre av hjerneforskeren Oscar Vogt, og av hans elev Johannes Heinrich Schultz som utviklet teknikken autogen trening. I den amerikanske tradisjonen ble forskningen ledet av Milton H. Erickson, som grunnla en ny form for hypnoterapi. Flere nye hypnotiseringsmetoder har blitt utviklet etter Ericksons prinsipper, for eksempel NLP (Nevrolingvistisk programmering).

 Referanser 

 Eksterne lenker