Elegi

Elegi (gresk ἐλεγεία; fra ἔλεγος, elegos, «klagesang»)«elegi», Bokmålsordboka er opprinnelig en gresk diktform, utelukkende bestemt av den metriske formen, bygget opp av distikon.Aarnes, Asbjørn, red. (1977): Litterært leksikon, Oslo: Tanum-Norli, s. 54 Ordets opprinnelse er gammelt, kanskje førgresk.Beekes, R.S.P. (2009) : Etymological Dictionary of Greek, Brill, s. 404. Sitat: «The word is probably Pre-Greek.» I dag defineres det enkelt sett som ethvert dikt eller musikkstykke som uttrykker alvorlig refleksjon, som sorg, klage, melankoli, lengsel eller vemod.

Elegier i antikken
I antikken hadde elegien et strengt fastlagt metrum; den besto av et varierende antall elegiske distikon, som hver skulle ha et heksameter og et pentameter. Ellers kunne emnet og stemningen variere, men klagesangen var det mest utbredte. Når elegien besto av bare ett distikon, ble diktet gjerne kalt epigram. Epigrammer ble blant annet brukt i gravskrifter.

Innholdsmessig kunne elegien variere mye. Hos Solon er den politisk, hos Theognis er den moraliserende, og kunne også være krigersk, filosofisk, og klagende. Hos romerske diktere ble elegien særlig en uttrykksform for ømme følelser og såre undertoner, et preg den siden har bevart. I den antikke formen kunne begrepet også omfatte epitafer (gravskrifter), sørgerlige og triste sanger,Nagy G. (2010): «Ancient Greek elegy» i: The Oxford Handbook of the Elegy, red. Karen Weisman. Oxford: Oxford University Press, s. 13-45. og minnepoesi.Cuddon, J. A.; Preston, C. E. (1998): The Penguin Dictionary of Literary Terms and Literary Theory, 4. utg., London: Penguin, ISBN 9780140513639, s. 253–255 Den latinske elegien kunne også ofte være erotiske eller mytologisk i sitt vesen. Grunnet dens strukturelle potensial for retoriske effekter, var  elegiske kuplett også benyttet av både greske og romerske poeter for vittige, humoriske og satiriske emner.

Annet enn epitafer er eksempler på antikkens elegi som et sørgedikt blant annet Catullus' Carmen 101, som var rettet til hans døde bror, og hans kjærlighetserklæringer til hans Lesbia, et dekknavn for ektefellen til en annen mann. Også nevnes må elegiene til Propertius om hans døde elskerinne Cynthia. Ovid skrev elegier som klagde på hans landsforvisning som han sammenlignet med en død.

Elegier i litteratur, musikk og billedkunst
Det er en mengde verk innen skjønnlitteratur, musikk og billedkunst med tittelen «elegi».

På fransk er kanskje den mest kjente elegi Le Lac (1820) av Alphonse de Lamartine.Gosse, Edmund (1911): «Elegy» i: Chisholm, Hugh, red.: Encyclopædia Britannica. 9, 11. utg., Cambridge University Press. s. 252–253. På fransk kan betegnelsen  élégie henvise til et bestemt musikalsk stykke, vanligvis sørgelig eller melankolsk i sitt vesen. Et kjent eksempel er Élégie, Op. 10, av Jules Massenet. Det ble opprinnelig skrevet for piano som et studentverk, deretter omskev han det som en sang, og til sist ble det ferdigstilt som Invocation (= «påkallelse») for cello og orkester, en seksjon av hans musique de scène for Leconte de Lisles Les Érinnyes.

 Se også 
 Monodi, klagedikt over noens død eller enstemmig sang uten harmonisk tonefølge
 Threnoi, sang, hymne eller dikt som uttrykker sorg over en avdød
 Elegi, singel av den svenske artisten Lars Winnerbäck fra 2004.

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 Elegi; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Kategori:Lyriske sjangre
Kategori:Musikalske former