Grønnfink

se inndeling

Grønnfink (Chloris chloris) er en spurvefugl i finkefamilien (Fringillidae). Arten er inndelt i ti ulike underarter, hvorav nominatformen (C. c. chloris) er utbredt i store deler av Fennoskandia. Arten regnes både som både standfugl og trekkfugl, avhengig av utbredelsen. Ifølge IUCNs rødliste er den livskraftig.

 Biologi 
miniatyr|200px|venstre|Grønnfink (hann)
miniatyr|200px|venstre|Grønnfink (hunn)
Grønnfink blir omkring  lang og vekten ligger rundt . Det er en kraftig bygd fugl med relativt stort hode og et kraftig nebb. Fjærdrakten er olivengrønn og har gule, grå og sorte innslag. Vingene og stjerten er gulgrønne, og stjerten synes godt når fuglen flyr. Hunnen er dusere utfarget, mer gulbrun, men med de samme gule fjærene på vingene og stjerten.

Grønnfinken er en selskapelig fugl og lever som oftest i flokker med mange individer. Ofte sammen med grønnsisiken, når den ikke hekker. Der det er mye mat, kan det samle seg store flokker. Arten eter frø, skudd og blomster fra en rekke arter. Om kvelden samles de også i store flokker i skogen for å overnatte, de sover i underskogen. Den er en av de få fugler som synger mens den flyr.

Arten er utbredt over nesten hele Europa (unntatt helt i nord), fra det nordlige Skottland og Fennoskandia og østover til Ural, samt sørover til Spania og det nordlige Afrika (fra Marokko til Tunisia) i vest og også østover til Kaukasus, samt de vestlige delene av Sentral-Asia. I det mest av utbredelsesområdet regnes den som en standfugl, men i fjellstrøkene i Norge og det nordlige Sverige, det nordøstlige Finland med Karelen og østover i nordlige Russland er den en trekkfugl. Arten overvintrer fra Tunisia og østover til Egypt og det nordvestre hjørnet på Den arabiske halvøy. En del grønnfinker trekker sørover for vinteren, men det er også mange som overvintrer i Norge.

Grønnfinker er i hovedsak monogame og hekker i perioden mars–august, med en topp i mai–juni, og er forholdene gode kan et par få opptil 3 kull. Parene hekker solitært eller i løselige kolonier. Hunnen legger  egg som hun ruger på i  dager. Ungene forlater redet etter  dager.

Det er kjent at arten har hybridisert med stillits (Carduelis carduelis), C. caniceps (ikke navngitt på norsk), korsikairisk (C. corsicana]) og tornirisk (Linaria cannabina).

 Inndeling 
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

 Passeriformes, spurvefugler
 Passeri, sangfugler
 Passerida
 Passeroidea
 Fringillidae, finkefamilien
 Fringillinae, (sanne finker)
 Euphoniinae, (neotropisfinker eller neotropiske finker)
 Carduelinae, (stillitsfinker)
 Coccothraustini (kjernebitere)
 Drepanidini, (hawaiifinker)
 Carpodacini 
 Pyrrhulini, (dompaper og nære slektninger)
 Carduelini, (stillitser og nære slektninger)
 Haemorhous
 Rhodospiza
 Rhynchostruthus
 Chloris
 C. chloris, grønnfink
 C. c. harrisoni, De britiske øyer (unntatt Nord-Skottland)
 C. c. chloris (nominatformen), Nord-Skottland, Norge sørover til Nord-Frankrike og østover til Ural, Sibir, Kasakhstan og Ukraina
 C. c. aurantiiventris, Madeira, Kanariøyene, Spania, det sørlige Frankrike, Kroatia, Hellas, Tunisia, Libya
 C. c. muehlei, Serbia, Nord-Makedonia, Romania, Moldova sør til Hellas, Kypros og det vestre Tyrkia
 C. c. vanmarli, Spania, Portugal og det nordvestre Marokko
 C. c. voousi, det sentrale Marokko til det nordlige Algerie
 C. c. madaraszi, Korsika og Sardinia
 C. c. chlorotica, fra det sørsentrale Tyrkia, Syria, Libanon, Israel, Jordan, til det nordøstre Egypt
 C. c. bilkevitchi, fra Ukraina (Krimhalvøya) til Kaukasus, det sentrale nordlige Tyrkia og sørvestre Turkmenistan
 C. c. turkestanica, fra vest og nord Tien Shan, sørøst Kasakhstan, Kirgisistan og Tadsjikistan
 C. sinica, orientfink
 C. spinoides, himalayafink
 C. monguilloti, vietnamfink
 C. ambigua, yunnanfink
 Linurgus
 Crithagra
 Linaria
 Acanthis
 Loxia, korsnebber
 Chrysocorythus
 Carduelis, stillitser
 Serinus, (irisker)
 Spinus

Arten har dessuten blitt introdusert på Azorene (C. c. aurantiiventris), til det nordøstre Argentina og Uruguay (ukjent underart), og til det sørlige Australia med Tasmania og til New Zealand med Chathamøyene (nominatformen).

 Referanser 
BirdLife International. 2017. Chloris chloris (amended version of 2016 assessment). The IUCN Red List of Threatened Species 2017: e.T22720330A111125261. http://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2017-1.RLTS.T22720330A111125261.en. Downloaded on 21 March 2018.

Clement, P. & de Juana, E. (2017). European Greenfinch (Chloris chloris). In: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.

Collar, N., Newton, I. & Bonan, A. (2017). Finches (Fringillidae). In: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona

Syvertsen, P. O., Ree, V., Hansen, O. B., Syvertsen, Ø., Bergan, M., Kvam, H., Viker, M. & Axelsen, T. 2008. Virksomheten til Norsk navnekomité for fugl (NNKF) 1990-2008. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forening. www.birdlife.no (publisert 22.5.2008). Besøkt 2016-08-07

 Eksterne lenker 


Kategori:Finker
Kategori:Fugler formelt beskrevet i 1758
Kategori:Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné