Arne Nordheim

Arne Nordheim (1931–2010) var en norsk komponist og musikkritiker.

I perioden 1948–51 studerte han ved Musikkonservatoriet i Oslo. I 1954 ble hans første verk, Essay for strykekvartett, oppført ved Ung Nordisk Musikkfest i Stockholm. Han betraktet frem til sin død at stykket  ikke var hans opus 1, men strykekvartetten fra 1956 skulle være hans første riktige verk.

Nordheims viktigste genre var orkesterverk. I de tidlige verkene som Aftonland, Canzona og Epitaffio forsøkte han å gi de tradisjonelle instrumentene en ny klang. Han begynte etter hvert å benytte elektronikk på magnetbånd, og hadde i en periode elektronikk som hovedtema. Fra denne tiden stammer rent elektroniske verk som Solitaire, men også verk hvor elektronikken ble blandet med tradisjonelle instrumenter som feks. slagverk. Han har også skrevet mye for radio og TV, teater og ballett der han eksperimenterte mye og ga musikken nye grenser. I perioden 1964–1966 var Nordheim formann i samtidsmusikkforeningen Ny Musikk.

 Liv og virke 
 Fra Aftonland til Fonos 
Nordheim skrev verker for mange genrer, men hans viktigste instrument var utvilsomt orkesteret. De tidlige orkesterverkene, som Aftonland (1957) for sopran og kammerensemble, Canzona (1960) og Epitaffio (1963) var alle inspirert av den tids søken etter ny klang i tradisjonelle instrumenter, selv om sistnevnte også benyttet elektronikk på tape. Nordheim var i en periode svært opptatt av elektronikk, hvor rent elektroniske verk, som Solitaire, kom side om side med verker hvor elektronikk ble blandet med slagverk eller andre instrumenter. I en periode skrev han også mye for teater, radio, TV og ballett, hvor han eksperimenterte og sprengte grenser mens arbeidet skred frem.http://www.grappa.no/no/artist/arne-nordheim/

I 1968 ble han tildelt Nordisk råds musikkpris for Eco for sopran, to kor og orkester. Verket markerer begynnelsen på en ny utvikling, hvor Nordheim nå visste hvordan han kunne skape elektrofonisk-klingende lyder fra vanlige instrumenter. Han la også nå de krasse klangene bak seg.https://nbl.snl.no/Arne_Nordheim

Gjennom de siste decenniene av sitt liv skrev han verker på bestilling fra hele verden: Greening (1973) til Zubin Metha og [Los Angeles Symphony Orchestra]; balletten Stormen (1979) for Schwezinger Festival i Tyskland; cellokonserten Tenebrae (1980) til Mstislav Rostropovitsj; Aurora (1983) til vokalgruppen Electric Phoenix og orkesterverket Magma (1988) til Concertgebouw-orkesteret i Amsterdam. Av andre store verk kan nevnes Wirklicher Wald for sopran, cello, kor og orkester (1983), bestilt til 100-årsjubileet for Musikkonservatoriet i Oslo og Boomerang (1985) for obo og kammerorkester til Det Norske Kammerorkester. I 1994 ble det musikkdramatiske verket Draumkvædet urfremført ved Det Norske Teatret som en del av det offisielle kulturprogrammet til Vinter-OL 1994 på Lillehammer. Av hans senere verk kan nevnes en fiolinkonsert tilegnet Arve Tellefsen, som urfremførte den med Oslo-filharmonien i februar 1997. Samme år ble hans bestillingsverk til 1000-årsjubileet for Trondheim, oratoriet Nidaros, urfremført i Nidarosdomen. Arne Nordheims seneste store verk var trombonekonserten Fonos, som ble urfremført av Marius Hesby og Bergen Filharmoniske Orkester i 2005.http://www.mic.no/nmi.nsf/micdoc/art2002043015060793989013

 Tonemaler for Frank Zappa 
Arne Nordheims popularitet vokste enormt da Frank Zappa kom til København i 1973, og besvarte danske journalisters spørsmål om hva han håpet å oppleve i Skandinavia med at han mest av alt ønsket å treffe Arne Nordheim. Zappa var fascinert av de klanglige nyansene i Nordheims komposisjoner. Europeisk presse fikk det nå travelt med å sette seg inn i hans musikk. Et par dager senere spilte Frank Zappa & The Mothers of Invention på Kalvøyafestivalen i Bærum med Arne Nordheim på plass som Frank Zappas spesielle gjest. Det utviklet seg til et livslangt vennskap mellom de to. Arne Nordheim ble invitert til USA, og fortalte gjerne om det underlig frigjorte miljøet han møtte. Frank Zappa oppsøkte siden alltid Nordheim når han spilte konserter i Norge.

 I æresboligen «Grotten» 
Nordheim bodde fra 1981 i Henrik Wergelands hjem Grotten, Statens æresbolig for kunstnere. I 1986 ble han utnevnt til æresborger av Larvik. I 1990 mottok Nordheim Norsk kulturråds ærespris, og i 2004 ble han utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.

 Det ibsenske forbildet 
Arne Nordheim var en stor beundrer av dramatikeren Henrik Ibsen og viste inngående kunnskaper om Ibsens liv og verk. Han komponerte musikk til Peer Gynt for Den Nationale Scene i Bergen. Flere ganger holdt han dessuten foredrag om «Tre komponisters tilnærming til Peer Gynt», hvor det musikalske høydepunktet var å sample Edvard Griegs musikk til Mor Aases død med sin egen. Begge hadde selvfølgelig valgt å komponere musikken som akkompagnerte denne scenen i H-moll. Den tredje komponisten Nordheim spesielt tok for seg i foredraget var Harald Sæverud, men han omtalte også en rekke andre Peer Gynt-komponister.

Arne Nordheim kommenterte gjerne anekdoten om den amerikanske turisten som trengte seg inn i dikterens arbeidsværelse i Arbins gate og stjal med seg skriveblyanten hans, og la til med et lakonisk smil: «Jeg har også lagt frem en blyant på bordet, og venter stadig på at noen en dag skal trenge seg inn og stjele den».

 Alderdom og død 
Arne Nordheims 70-årsdag i 2001 ble feiret med festkonsert med Oslo Filharmoniske Orkester. Til 70-årsdagen opprettet Kulturdepartementet Arne Nordheims komponistpris som årlig deles ut til en komponist som er bosatt i Norge. Prisen er på kr 100.000 og vinneren utpekes av en jury som ble ledet av Arne Nordheim. På komponistens 70-årsdag ble det kunngjort at The International Astronomical Union (IAU) hadde besluttet å kalle asteroide nr. 3457 Arnenordheim (tidligere kalt 1985 RA3) med følgende begrunnelse:  «Den norske komponisten Arne Nordheim er en av de mest innflytelsesrike musikalske stemmene i sitt hjemland, og han har oppnådd bred internasjonal anerkjennelse. Han har ved flere anledninger funnet inspirasjon i himmelrommet, slik som med Celestial Mechanics, som ble skrevet for åpningsseremonien for de olympiske vinterleker på Lillehammer i 1994»

I forbindelse med Arne Nordheims 77-årsdag 20. juni 2008 utgav NRK og Norsk Komponistforenings plateselskap Aurora noen av Nordheims aller tidligste eksperimenter med elektronisk musikk. Platens tittel er The Nordheim Tapes.

Nordheim var på det siste plaget av demens, og døde om morgenen lørdag 5. juni 2010 etter lengre tids sykeleie.  Nordheim ble bisatt i Oslo domkirke 16. juni. Han ble gitt den ære å bli gravlagt på statens bekostning.

Han var gift med interiørarkitekten Rannveig Getz.

 Produksjon 

Verkliste (utvalg)

Scenisk musikk
Katharsis (ballett), orkester og lydbånd (1962)
Favola (musikkdrama for fjernsyn), 2 sangere, 10 dansere, orkester og lydbånd (1963)
Ariadne (ballett bygd over kantaten Tempora Noctis), (1977)
Stormen (ballett), 2 sangere, orkester, lydbånd, (1979)
Kong Lear (teatermusikk), (1985)
Antigone (teatermusikk), (1991)
Draumkvedet (musikkdrama), sangsolister, dansere, kor, orkester, lydbånd, (1994)

Orkesterverker og konserter
Canzona, orkester, (1960)
Epitaffio, orkester og lydbånd, (1963)
Eco (tekst: S. Quasimodo), sopran, barnekor, blandet kor og orkester, (1968)
Floating, orkester, (1970)
Greening, orkester,(1973)
Doria (tekst: E. Pound), tenor og orkester, (1975)
Nachruf for Strings, (1975)
Spur, accordeon og orkester, (1975)
Tempora Noctis (tekst: Ovid), sopran, mezzosopran, orkester og lydbånd, (1979)
The Tempest Suite (tekst: W. Shakespeare), sopran, baryton, orkester og lydbånd, (1979)
Tenebrae, cello og orkester, (1982)
Wirklicher Wald (tekst: R. M. Rilke, Jobs bok), sopran, cello, blandet kor og orkester, (1983)
Boomerang, obo og kammerorkester, (1985)
Recall and Signals, symfonisk blåserensemble, slagverk og emulator, (1986)
Rendezvous for strykere, (1987)
Magma, orkester, (1988)
Monolith, orkester, (1991)
Adieu, strykeorkester og klokkeinstrumenter, (1994)
Cada Cancion (tekst: F. Garcia Lorca), barnekor, blandet kor og orkester, (1994)
Non Gridate (tekst: G. Ungaretti), sopran, blandet kor og orkester, (1995)
Confutatis, sopran, blandet kor og orkester (fra felleskomposisjonen Requiem der Versöhnung), (1995)
Nedstigningen (tekst: S. Mehren, Job, Catullus, Dante), resitasjon, sopran, jentekor, orkester og elektronikk, (1996)
Violin Concerto, (1996)
Nidaros (dramatisk oratorium), 6 solostemmer, guttestemme, barnekor, blandet kor og orkester, (1997)

Kammerverker
Essay, strykekvartett, (1954)
Epigram, strykekvartett, (1955)
Strykekvartett, (1956)
Aftonland (tekst: P. Lagerkvist), sopran og kammerensemble, (1957)
Partita, bratsj, cembalo og slagverk, (1963)
Response I, 2 slagverkere og lydbånd, (1966)
Signaler, accordeon, el-guitar og slagverk, (1967)
Response II,  1 slagverker og lydbånd, (1968)
Colorazione, Hammond-orgel, slagverk, elektronisk forsinkelse, ringmodulator og filtere, (1968/1982)
Partita II,  el-gitar, (1969)
Dinosaurus, accordeon og lydbånd, (1971)
Listen, klaver, (1971)
OHM, lur og lydbånd, (1971)
The Hunting of the Snark, trombone solo, (1975)
To One Singing (tekst: P. B. Shelley), tenor og harpe, (1975)
Be Not Afeard (tekst: W. Shakespeare), sopran, baryton, kammerensemble og lydbånd, (1977)
Response, orgel, 4 slagverkere og lydbånd, (1977)
Response IV, 4 slagverkere og lydbånd, (1977)
Clamavi, cello solo, (1980)
Partita for Six Double Basses, (1982)
Aurora (tekst: Salme 139, Dante), 4 sangere, crotali og lydbånd, (1983)
Flashing, accordeon solo, (1985)
Partita für Paul, fiolin med elektronisk forsinkelse, (1985)
Acantus Firmus,  jazzvokalist, hardingfele og lydbånd, (1987)
The Return of the Snark, trombone og lydbånd, (1987)
Tractatus, solofløyte og kammerensemble, (1987)
Tre Voci (tekst: F. Petrarca, G. Bruno, G. Ungaretti), sopran og kammerensemble, (1988)
Duplex, fiolin og bratsj, (1991)
Magic Island  (tekst: W. Shakespeare), sopran, baryton, kammerorkester og lydbånd, (1992)
Suite per violoncello solo, (1996)
Three Stanzas, kontrabass solo, (1998)
Strykekvartett, (2001)
Solar Plexus (tekst: G. Johannessen), jazzvokalist, saxofon, klaver, resitasjon og slagverk, 2002
Partita per carillon, (2002)

Korverker
Aurora (tekst: Salme 139, Dante), 4 solostemmer, blandet kor, 2 slagverksgrupper og lydbånd, (1983)
Music to Two Fragments to Music by Shelley (tekst: P. B. Shelley), damekor, (1985)
Tres Lamentationes (Secundum Hieremiam Prophetam), blandet kor, (1985)

Elektroakustisk musikk og blandet media
Ode til lyset, elektroakustisk musikk til en lydskulptur av Arnold Haukeland, Blindesenteret i Skjeberg, (1968)
Solitaire, elektroakustisk musikk, (1968)
Warszawa, elektroakustisk musikk, (1968)
Pace, elektroakustisk musikk, (1970)
Forbindelser for fem byer, blandet media, (1975)
Poly-Poly, basert på Lux et tenebrae (1970), elektroakustisk musikk for den skandinaviske paviljongen ved Expo 70 i Osaka, Japan, (1979)
Nedstigningen, radiofonisk dikt, 1980 (konsertversjon 1996)

Musikk til film og fjernsyn 
 Læraren (TV) (1963)
 Klimaks (1965)
 Stoppested (TV) (1966)
 En dag i Ivan Denisovitsj' liv (1970)
 Dagny (1977)
 I solkorsets tegn (TV) (1981)
 Forfølgelsen (1981)
 Ja, vi elsker (1983)
 Kong Lear (TV) (1985)
 Stella Polaris (1993)

 Diskografi (utvalg) 

Epitaffio (2011)
Einar Steen-Nøkleberg, Nordheim - Beethoven – Nordheim (2007)
Draumkvedet (2006)
Dodeka (2003)
Listen - the Art of Arne Nordheim (2002)
Peter Herresthal, Arne Nordheim - Complete Violin Music (2001)
Ketil Hvoslef, Soon-Mi Chung, Stephan Barratt-Due, Wolfgang Amadeus Mozart, Duodu - Duoer for fiolin og Bratsj / Soon-Mi Chung og Stephan Barratt-Due (1994)
Det Norske Kammerorkester, Terje Tønnesen, Nordheim ; Hallgrimsson (1990)
Den Norske Strykekvartett, Arne Nordheim - Antonio Bibalo - String Quartets (1987)
The Tempest: Suite From The Ballet (1980)

 Priser og utmerkelser 
 1966: Årets verk for Favola
 1971: Årets verk for Floating
 1972: Nordisk råds musikkpris for Eco
 1975: Medlem av det svenske Kungliga Musikaliska Akademien
 1975: Årets verk for Doria
 1979: Årets verk for The tempest
 1981: Lindemanprisen
 1983: Årets verk i klassen stort verk for Tenebrae
 1986: Amandaprisen i klassen beste originalmusikk for Kong Lear (NRK Fjernsynsteatret)
 1990: Norsk kulturråds ærespris
 1991: Årets verk i klassen store rettigheter for Antigone
 1993: Henrik Steffens-prisen
 1994: Årets verk i klassen musikkdramatisk verk for Draumkvedet
 1993: Amandaprisen i klassen filmkomponsit for Stella Polaris
 1997: Anders Jahres kulturpris (komponist)
 2001: Vestfold fylkeskommunes Kunstnerpris
 2001: Oslo bys kulturpris
 2004: Kommandør med stjerne av St. Olavs Orden
 2006: Æresdoktor ved Norges musikkhøgskole
 2006: Edvard-prisen i klassen samtidsmusikk for FONOS

 Nominasjoner 
 Nominert til Spellemannprisen 1985 i klassen klassisk/samtidsmusikk for Wirklicher Wald og Aurora
 Nominert til Edvard-prisen 1998 i klassen samtidsmusikk - større verk for Violin Concerto

 Documenta 
Arne Nordheims verk Vevnad ble fremført under den internasjonale mønstring av samtidskunst Documenta 13 i 2012.Nettsiden til Documenta 13    Besøkt 9. juni 2012 Verket ble fremført to ganger daglig i Fridericianum under utstillingens åpningsuke. Vevnad ble komponert i 1993 som en hommage til Hannah Ryggen. Verk av Hanna Ryggen er utstilt under documenta 13.

 Referanser 

 Litteratur 
 Lars Mørch Finborud (red.) Arne Nordheim : ingen -ismer for meg, takk! Orfeus Publishing i samarbeid med Henie Onstad kunstsenter 2013 ISBN 978-82-93140-25-2
 André W. Larsen Rabulist eller ikon? : resepsjonen av Arne Nordheim Hovedoppgave i musikkvitenskap - Universitetet i Oslo, 2003


 Eksterne lenker 



  Verkliste fra NB noter

Kategori:Norske komponister
Kategori:Kommandører med stjerne av St. Olavs Orden
Kategori:Documenta
Kategori:Personer fra Larvik kommune
Kategori:Amanda for beste musikk
Kategori:Amandaprisen 1986
Kategori:Amandaprisen 1993
Kategori:Anders Jahres Kulturpris
Kategori:Begravelser på statens bekostning