Den nauriske stammekrigen

Den nauriske stammekrigen var en krig som ble utkjempet fra 1878 til 1888, mellom styrker som var lojale mot den sittende kong Aweida av Nauru og de som ønsket å deponere ham til fordel for et rivaliserende krav. Krigen ble innledet med innføring av skytevåpen til Nauru. I mesteparten av krigen befant lojalistene og opprørerne seg i et dødvann, hvor den ene siden kontrollerte nord og den andre kontrollerte sør. I 1888 grep det tyske imperiet inn ved å gjenopprette Aweida til tronen, og ved å inndra befolkningens skytevåpen (da de var ferdige, hadde tyskerne konfiskert 791 skytevåpen fra nauruerne, nesten et våpen for hver innbygger på øya). I løpet av krigen hadde Nauru mistet rundt 500 mennesker, en tredjedel av befolkningen før krigen.

Årsaker
Siden Storbritannia og John Fearn koloniserte Nauru i 1798, unngikk mange skip øya, fordi den var et beryktet tilholdssted for pirater og sjørøvere. Likevel tok europeisk immigrasjon til på 1800-tallet, og immigrantene var ofte lovløse. Det tradisjonelle livet ble spesielt forstyrret av importen av alkohol, ukjent for nauruerne. Nauruerne hadde drukket toddy i over tusen år, men da bare som drypp fra kokosnøttblomster; fra 1800-tallet ble toddyen drukket daglig.

Utbrudd
Stammekrigen begynte under en bryllupsfeiring, da en disputt om oppførselsreglene utviklet seg til en opphetet debatt. En av gjestene avfyrte pistolen sin, og drepte ved uhell en ung høvding. Selvsagt måtte den unge høvdingen hevnes. Tidligere hadde stammekriger også lignende tilfeldige opphav, men denne gangen hadde hver familie i hver stamme skytevåpen; i tillegg ble nauruerne stimulert av fanger satt fri av de såkalte strandlofferne, og europeiske hvalfangere. Flere dødelige skudd gjorde så de aller fleste naurere ble involvert. En slags geriljakrig brøt ut; man skjøt hverandre på måfå, eller sneik seg inn i hus om natta, og skjøt på stearinlys og alt som rørte på seg, barn og kvinner intet unntak. Ulikt tidligere stammekriger, ble det ikke fred igjen, og kontroversen bare fortsatte. Etter hvert førte stridighetene til at øye ble delt i nord og sør, der nord støttet kong Aweida og sør ønsket å styrte han.

Krigsrapporter
En skvadron av den britiske marinen kastet anker utenfor Nauru 21. september 1881, og flaggskipet kom til øya for å overveie situasjonen rapportert av den akkulturerte strandlofferen William Harris. Han hadde sendt telegram om at det var borgerkrig.

Seks år senere kom briten Frederick J. Moss fra Auckland med et skip fullastet med kopra (tørkede kokosnøtter). Han rapporterte at alle nauruere var i godt humør, men at de fleste gutter og menn var bevæpnede med rifler og karabiner. Krigen fortsatte, men det virket som om de hadde fått nok av den. I hans samtaler med nauruerne fant Moss ut at ingen ville krige videre, men at ingen trodde de andre ville legge ned våpnene. De ønsket selv at noen ville ta våpnene vekk fra dem alle samtidig. Moss rapporterte også fra en samtale med Harris at to av hans familiemedlemmer allerede hadde blitt skutt og drept, og at han uttrykte et ønske om misjon for å gjenopprette ro og orden på øya.

Tysk anneksjon og slutten på krigen
Stammekrigen økte verken kopraproduksjonen eller den videre tyske interessen for kokosnøttplantasjer på øya. Derfor foreslo handelsmennene og tyske embedsmenn at Tyskland skulle overta styringen av Nauru. 16. april 1888 ble Nauru del av det tyske protektoratet Marshalløyene, og det ble et alkohol- og våpenforbud. 1. oktober 1888 ankret våpenskipet SMS Eber opp utenfor øya, med 36 menn om bord. De bevæpnede sjømennene løp rundt på øya sammen med Harris, til de tolv høvdingene. De holdt høvdingene fanget til neste morgen, og forklarte dem så at all ammunisjon og våpen måtte leveres til dem innen 24 timer, eller ville høvdingene bli holdt fanget og så eventuelt henrettet. Morgenen 3. oktober ble 765 våpen innlevert, og minst 1000 skarpe skudd, og slik ble den blodigste stammekrigen på Nauru avsluttet.

Konsekvenser
Den tyske annekteringen av Nauru forhindret at nauruerne utryddet seg selv gjennom alkohol- og våpenmisbruk, men på samme tid mistet de kontrollen over sin egen øy i nesten 80 år. I tillegg ble kong Aweida gjeninnsatt som overhode av øya. I 1914 mistet Tyskland Nauru til Australia.

Nauriske stammekrigen
Nauriske stammekrigen
Kategori:Konflikter i 1878
Kategori:Konflikter i 1881
Kategori:Konflikter i 1882
Kategori:Konflikter i 1883
Kategori:Konflikter i 1886
Kategori:Konflikter i 1887
Kategori:Konflikter i 1888