Kjøpstad

En kjøpstad (gammelnorsk: kaupstaðr, markedsplass) var et bysamfunn med privilegier som gav byborgere monopol på handel og annen næring, såkalte kjøpstadsrettigheter. Det fantes samtidig en type bysamfunn med mer begrensede rettigheter, nemlig ladestedene, som i en lang periode var underordnet nærmeste kjøpstad.

Det var for myndighetene viktig å lede import og eksport gjennom kjøpstedene, noe som gjorde det lettere blant annet å holde oversikt og sørge for innkreving av skatter og avgifter.

Kjøpstadsprivilegiene falt bort etter hvert som frihandel ble innført på 1800-tallet. Begrepene kjøpstad og ladested ble brukt til midt på 1900-tallet da både kjøpsteder og ladesteder ble bykommuner.

Ordet kjøpstad har sitt opphav i dansk språk. Et tilsvarende, eldre norsk ord er kaupang.

Kjøpstadsrettigheter
Kjøpstadsrettigheter var privilegier som ble gitt tettsteder og havner som var sentrale for handelen, innenlands og med utlandet og som fikk status som kjøpstad. 

Kjøpstadsrettigheter ga byene sterkt utvidet selvstyre, rettslig og forvaltningsmessig, i forhold til landområdene omkring. Bare borgere av en kjøpstad hadde rett (og enerett) til å drive næringsvirksomhet innen handel og håndverk, med visse unntak. 

For å drive lovlig måtte alle handelsmenn, håndverkere og skippere ha borgerskap (løse borgerbrev) i den kjøpstad distriktet var underlagt selv om de bodde et annet sted. Opplandet eller området rundt byen der byens kjøpstadsprivilegiene gjaldt ble kalt cirkumferens. Forholdet mellom by og land, og mellom de enkelte byers cirkumferens, ble nøye fastsatt ved lov på 1600-tallet. For eksempel fikk Christiania opprinnelig tildelt Romerike, Hedmark, Gudbrandsdalen og hele Drammensvassdraget. Skien fikk Telemark og kysten fra Sandefjord til Risør, og Kristiansand fikk kysten fra Risør til Flekkefjord. Tønsberg fikk et område på tre mil rundt byen. Bergen fikk Bergen stift samt Finnmark, mens den viktige handelen på Nordland ble delt mellom Bergen og Trondheim.

Handelsborgere kunne drive «direkte handel» – dvs. inn- og utføre alle tillatte kjøpmannsvarer innenlands og utenlands – en rettighet kalt «handelsfrihet». Virksomheten kunne utøves fra et ladested såfremt driveren hadde løst borgerbrev i den kjøpstad ladestedet var underlagt (eller i en stiftstad). Et ladested var et bylignende anlegg som hadde rett til å utskipe varer og drive en viss handel. På 1600–1700-tallet var det tautrekking mellom byer med fulle retter og ladesteder der ladestedene ønsket større frihet. Ladestedene sto i et visst underordnings- og avhengighetsforhold til nærmeste kjøpstad. Blant annet måtte handelsmenn i ladestedene løse handelsborgerskap i kjøpstaden. Både kjøpsteder og ladesteder tilsvarer det moderne ordet by.

Molde og Kristiansund, opprinnelig en del av Trondheims cirkumferens, ble kjøpsteder i 1742. Da Ålesund med rundt 200 innbyggere fikk ladestedsretter i 1793, ble det protestert fra kjøpmenn i Bergen, Molde og Kristiansund. Bragernes og Strømsø fikk kjøpstadsrett i 1662 og ble i 1811 av kong Frederik VI forenet under navnet Drammen. Borgerne i Christiania var på 1600-tallet motstandere av at Bragernes/Strømsø skulle bli kjøpstad. Bragernes og Strømsø fikk først felles kjøpstadsretter, denne ble delt noen år senere av Ulrik Frederik Gyldenløve (Strømsø under Laurvig og Bragernes under Christiania). Skien fikk rettigheter i 1358. Sandefjord fikk kjøpstadsretter i 1845 og Porsgrunn (tidligere ladested under Skien) i 1807. Stavanger ble kjøpstad med handelsprivilegier i 1425. Stavanger mistet kjøpstadsrettene etter brannen i 1684 (rettighetene overført til Kristiansand) og ble da redusert til ladested, byen hadde da 205 skatteytere, Stavanger fikk tilbake kjøpstadsrettene i 1690. Kristiansand ble i 1641 anlagt etter kongens befaling og fikk kjøpstadsretter samme år. Brevik fikk kjøpstadsretter i 1845. Risør ble tollsted i 1630 og kjøpstad i 1723 samtidig med Arendal. Ladestedet Kopervik i Ryfylke fikk tildelt rettigheter av Odelstinget i 1839.

Levanger, som var en gammel markedsplass, var lenge underlagt Trondheims kjøpstadsrettigheter og fikk egne rettigheter i 1836. Hammerfest og Vardø fikk rettigheter i 1789, mens Tromsø fikk samme retter i 1794 og dessuten flere gunstige ordninger som tollfrihet i 20 år og fritt tømmer til husbygging. I Bergen var det motvilje mot kjøpsteder i nord (Finnmark var opprinnelig del av Bergens cirkumferens), og Johan Nordahl Bruns «Udsigter fra Ulrikken» skrevet i 1790 inneholder en strofe med kritikk av at Hammerfest og Vardø hadde fått handelsprivilegier: «Da mellem Biergene syv skal du staae, Naar nybaget Kiøbsted i Luften maae gaae.»

De første innskrenkningene i kjøpstedenes handelsprivilegier kom med handelsloven i 1842 da ble ladestedene likestilt med kjøpstedene handelsrettslig, men ble fortsatt administrativt regnet til landdistriktene. Ålesund var for eksempel kirkelig underordnet Borgund prestegjeld. I 1857 kom ytterligere nye lovbestemmelser som i realiteten innebar at lade- og kjøpstedenes monopol var opphevet. Fra 1952 fikk både ladesteder og kjøpsteder status som bykommuner. Skillet mellom kjøpstedene og landdistriktene ved stortingsvalg ble samtidig opphevet.https://snl.no/kj%C3%B8pstad

Kjøpsteder etter opprettelse
 Ukjent opprettelse: Borg
 1276: Bylover for Bergen, Oslo, Trondheim og Tønsberg
 1358: Skien, eldste bevarte privilegiebrev
 1425: Stavanger. Fratatt privilegiet 1686-1690.
 1569: Fredrikstad
 1641: Kristiansand
 1665: Fredrikshald
 1666: Kragerø
 1671: Larvik
 1715: Bragernes og Strømsø
 1720: Moss
 1723: Arendal og RisørArendal og Risørs kjøpstadsprivilegier av 1723 
 1742: Molde og Kristiansund
 1752: Holmestrand
 1789: VardøVardø kommune og HammerfestHammerfest kommune
 1794: Tromsø
 1802: Kongsberg
 1816: BodøHelland, Amund: Topografisk-statistisk beskrivelse over Nordlands amt : Tredje del : Byerne og Søndre og Nordre Helgeland fogderi. (Del av verket Norges land og folk : Topografisk-statistisk beskrevet.) Side 4. 1908, Kristiania. H. Aschehoug & Co. og Grimstad
 1833: Vadsø
 1836: Levanger
 1842: Drøbak, Lillehammer, Porsgrunn og Flekkefjord
 1845: Sandefjord og Brevik
 1848: Hamar og Ålesund
 1851: Hønefoss
 1854: Kongsvinger
 1860: Gjøvik
 1866: Haugesund
 1902: NarvikHelland, Amund: Topografisk-statistisk beskrivelse over Nordlands amt : Tredje del : Byerne og Søndre og Nordre Helgeland fogderi. (Del av verket Norges land og folk : Topografisk-statistisk beskrevet.) Side 23. 1908, Kristiania. H. Aschehoug & Co.
 1907: Horten
 1913: Notodden
 1921: Mandal
 1942: Stavern

I tillegg har Konghelle og Marstrand vært kjøpsteder.

Se også
 Ladested
 By
 Liste over norske byer regnet etter grunnleggelse

Referanser

 Eksterne lenker 



Kategori:Undernasjonale områder
Kategori:Norges historie
Kategori:Artikler i sjøfart-prosjektet