Det demokratiske parti (USA)

Det demokratiske parti (engelsk: Democratic Party) er et amerikansk politisk parti, og ett av landets to dominerende politiske partier sammen med Det republikanske parti. Partiets medlemmer kalles ofte «demokrater». Det demokratiske parti er fundert på amerikansk liberalisme, og partiets sosialliberale og progressive politikk plasserer det til venstre i det amerikanske politiske spekteret. Partiet er det eldste vedvarende i USA, og er verdens eldste parti som sådan. Partiet omtales ofte som et «catch all»-parti som søker å appellere til et bredt spekter av velgerne med tilhørighet i det politiske sentrum og på venstresiden.KS Baer, Reinventing Democrats: The politics of liberalism from Reagan to Clinton, University Press of Kansas, 2000

Joe Biden er den 16. demokraten som har vært president i USA. Det demokratiske parti er per 2025 i mindretall både i Representantenes hus og i Senatet. Partiet er også i mindretall – samlet sett – i delstatenes forsamlinger og guvernørembeder.

 Historie og idéutvikling 

Partiets røtter kan spores tilbake til antiføderalistene, deriblant Thomas Jefferson og hans meningsfeller, i 1790-årene. Etter den amerikanske revolusjon ville antiføderalistene begrense den føderale makten og verne om delstatenes selvstyre, især gjennom motstand mot en sentralbank, hvilket var en av Whigpartiets hovedsaker. Jefferson var i 1792 en av grunnleggerne av Det demokratisk-republikanske parti. Etter fraksjoneringer og splittelser ble de samme kreftene i stor grad forent som Det demokratiske parti, slik det finnes i dag, etter Andrew Jacksons valgseier i 1828, og han regnes derfor som partiets første president.

Jacksons motstandere kalte ham i 1828 en jackass, som har to betydninger, «kronidiot» eller «esel». For å nøytralisere motstanderne ble eselet gjort til symbol for hans valgkamp, og det er fremdeles partiets uoffisielle maskot.

Fra og med den amerikanske borgerkrigen kom demokratene til å bli forbundet med sin dominans i Sørstatene og støtte til slaveriet. Til tross for at partiet var splittet i spørsmålet, bidro dette til at republikanerne ble det største partiet frem til den store depresjonen. Demokratene tenderte også til å være mer frihandelsvennlige enn republikanerne. President Jefferson Davis i Amerikas konfødererte stater var demokrat, og under borgerkrigen fantes det også i Nordstatene såkalte copperheads, som ønsket å slutte umiddelbar fred med konføderasjonen.

Grover Cleveland og «bourbondemokratene» motsatte seg statlig inngripen i sosiale og økonomiske spørsmål, en epoke som imidlertid døde ut ved innlemmelsen av det sosialreformistiske Populistpartiet under William Jennings Bryan. Bryan, som kombinerte en populistisk sosialreformisme med konservatisme i kulturspørsmål, var tapende presidentkandidat i 1896, 1900 og 1908. Etter splittelsen i Det republikanske parti i 1912 orienterte Det demokratiske parti seg mot venstresiden i forhold til republikanerne i amerikansk politikk, særlig i økonomisk politikk, og libertarianisme i sosiale spørsmål. 


Demokratene talte for en mer aktiv utenrikspolitikk under Woodrow Wilson, som støttet USAs deltagelse i første verdenskrig og innførte den for republikanerne forhatte rasesegregeringen på føderalt nivå. John W. Davis i 1924 kom til å bli demokratenes siste konservative presidentkandidat fra Sørstatene. Den sosialreformistiske profilen ble forsterket med Franklin D. Roosevelt og «New Deal» i 1930-årene. Myndighetenes aktive rolle i økonomien har ligget til grunn for mye av den senere demokratiske politikken. Med Roosevelt tok Det demokratiske parti tilbake rollen som USAs største parti, og denne epoken nådde ikke sin slutt før Ronald Reagan ble valgt til president i 1980. I mellomtiden rådet sterk uenighet i spørsmålene om rasesegregering og føderalisme, hvilket førte til at demokrater i Sørstatene dannet Dixiekratene og American Independent Party i henholdsvis 1948 og 1968, da de også stilte med egne presidentkandidater. Mange av de konservative demokratene i Sørstatene gikk etterhvert over til Det republikanske parti, mens de liberale demokratene i nord gjorde seg stadig mer gjeldende, og partiets tyngdepunkt flyttet seg til New England. Derfor søkte også mange progressive republikanere i nord og i California til Det demokratiske parti. Lyndon B. Johnsons program «Great Society» førte til at rasesegregeringen ble opphevet i 1964. 

Med Bill Clinton ble republikanernes tolvårige dominans i Reagan-æraen avsluttet. Clinton nøt stor popularitet, i det minste før Lewinsky-skandalen i 1998, mye på grunn av den økonomiske oppgangen i hans presidentperiode. Etter åtte år med George W. Bush som president ble demokraten Barack Obama i 2008 valgt til USAs første afroamerikanske president. Det demokratiske parti har hatt en sterk stilling blant akademikere, arbeiderklassen, ungdom og de etniske minoritetene.

 Demokrater i Det hvite hus 

Presidenter
 Joe Biden 2021–2025
 Barack Obama 2009–2017
 Bill Clinton 1993–2001
 Jimmy Carter 1977–1981
 Lyndon B. Johnson 1963–1969
 John F. Kennedy 1961–1963
 Harry S. Truman 1945–1953
 Franklin D. Roosevelt 1933–1945
 Woodrow Wilson 1913–1921
 Grover Cleveland 1885–1889 og 1893–1897
 Andrew Johnson 1865–1869
 James Buchanan 1857–1861
 Franklin Pierce 1853–1857
 James K. Polk 1845–1849
 Martin Van Buren 1837–1841
 Andrew Jackson 1829–1837 Visepresidenter
 Kamala Harris 2021–2025
 Joe Biden 2009–2017
 Al Gore 1993–2001
 Walter Mondale 1977–1981
 Hubert Humphrey 1965–1969
 Lyndon B. Johnson 1961–1963
 Alben W. Barkley 1949–1953
 Harry S. Truman 1945
 Henry A. Wallace 1941–1945
 John N. Garner 1933–1941
 Thomas R. Marshall 1913–1921
 Adlai E. Stevenson 1893–1897
 Thomas A. Hendricks 1885
 Andrew Johnson 1865
 John C. Breckinridge 1857–1861
 William R. King 1853
 George M. Dallas 1845–1849
 Richard Mentor Johnson 1837–1841
 Martin Van Buren 1833–1837

 Finansiering 
Center of Public Integrity rapporterte i 2005 at lobbyister i USA hadde brukt nesten 13 milliarder dollar siden 1998 på å påvirke medlemmer av Kongressen. Partiene i USA henter betydelig finansiering fra private selskaper, utover den finansieringen som tilfaller kandidater i valgkampsammenheng.

Bidrag til de såkalte Political Action Committees registreres av Centre for Responsive Politics, og i den offentlig tilgjengelige bidragsrunden fra 2004 var dette de største giverne til Det demokratiske partis Political Action Committee:

 SBC Communications Inc.,      $ 935 805
 United Parcel Service (UPS)   $ 859 900
 Verizon Communications Inc.,  $ 804 272 
 Microsoft Corporation, $ 692 074
 FedEx Holding Corporation, $ 643 465
 General Electric Company, $ 562 011
 BellSouth Corp. (i dag AT&T), $ 532 396
 Bank of America Corp.,        $ 506 582
 Wall-Mart Stores Inc.,        $ 453 651
 Pfizer Inc.,                  $ 453 209
 MetLife Inc.,                 $ 445 289
 Anheuser-Bosch Companies Inc., $ 423 907
 Altria Group Inc,             $ 408 865
 Comcast Corporation           $ 388 225
 JPMorgan Chase & Co.          $ 369 612
 Blue Cross & Blue Shield Ass  $ 336 655
 GlaxoSmithKline plc,          $ 334 248
 Citigroup Inc.,               $ 305 688

Ved valgkampene i 2008 og 2012 var det begrensninger på hvor mye hver person kunne donere til partiene i presidentvalgkampen, og det ble vanligere å danne såkalte Political Action Committees (PAC) innenfor partiene, eller Super-PACS utenfor partiene. Dette er politiske støttegrupper som har som hovedoppgave å samle inn penger til støtte for kandidatenes kampanjer, men PAC-komiteene står utenfor partiene og reglene for donasjoner til politiske partier. 

Ved presidentvalget i 2012 samlet Det demokratiske parti inn ca. 932 millioner dollar, og Det republikanske parti ca. 882 millioner dollar til kampanjene for henholdsvis Barack Obama og Mitt Romney. På den andre side samlet pro-Romney-PACs inn mer penger enn de PAC-komiteene som støttet Obamas kampanje.The 2012 Money Race: Compare the Candidates  - New York Times, oppdaterte tall per 17. oktober 2012. Besøkt 4. november 2012.

 Referanser 

 Eksterne lenker 




Kategori:Etableringer i 1828
Kategori:1828 i USA
Kategori:Politikk i 1828