Tor Jonsson

Tor Jonsson (1916–1951) var en norsk forfatter og journalist.

 Bakgrunn 
Tor Jonsson vokste opp i fattigdom, med en syk mor. Familien ble i 1924 tvunget fra husmannsplassen hvor han vokste opp, etter at sønnen til den som hadde kontrakt på bruket, kom hjem fra USA og gjorde krav på plassen. Jonssons far tok saken til retten, men manglet rettsgyldige papirer på bruket.Astrid Skår i Ved grensa, Det Norske Samlaget 1995, ISBN 9788252145748 Etter at faren døde tok Jonsson arbeid som gårdsarbeider og gartner og etterhvert som journalist.

Olav Dalgard refuserte to ganger diktsamlinger av Jonsson, men roste og oppmuntret ham til å fortsette. «Vetl-Aukrusten», som Jonsson ble kalt hjemme i Lom, fikk i 1943 antatt Mogning i mørkret, som ble smuglet inn til Dalgard på Grini. Dalgard mente Jonsson sto frem som en ny Rudolf Nilsen - denne gang «en husmannsætling» fra fjellbygdene - som vantrivdes i den verden han kalte «frostlendet», der «Eg ropa. Men ingen svara». Da Dalgard så ham siste gang, var det i Forfatterforeningen, der Jonsson satt på fanget til den unge Astrid Hjertenæs Andersen.Olav Dalgard: Samtid II (s. 101-2), forlaget Tiden, Oslo 1978, ISBN 82-10-01473-0

 Dikteren 
Tor Jonsson ble sterkt preget av oppveksten noe som også fremkommer i diktene hans. Flere av Jonssons dikt tematiserer mørke, ensomhet og død.Selma Stormyren Larsen: Setninger som øksehogg - Klassekampen 14. januar 2021 Han blir ofte beskrevet som en brukslyriker. Mange av diktene hans konsentrerer seg om to hovedlinjer. Den ene handler om spenningen mellom individet og fellesskapet, spesielt bygdesamfunnet, et miljø han kunne oppleve som knugende.  

Jonssons forfatterskap omfatter alle sjangre, men det er lyrikk og essays han er mest anerkjent for. Essayene hans går inn i den nynorske tradisjonen etter Garborg og A. O. Vinje. 

Siste stikk er en enakter som vant førstepremien i en amatørkonkurranse utlyst av Kirke- og undervisningsdepartementet i 1950. Den ble sendt som hørespill året etter, i forbindelse med et større minneprogram om den da nylig avdøde forfatteren.

Olav Vesaas mener Ei dagbok for mitt hjarte er den viktigste boken av Jonsson.Olav Vesaas: Tor Jonsson - kva ville han med livet? Dag og Tid, 19. juni 2015
Kvar gong når hjartet sleit seg fri frå alt det tankesvarte, då skreiv eg desse orda i ei dagbok for mitt hjarte.

 Politikk 
Olav Vesaas omtaler Jonsson som en skarp observatør av fenomen i samtiden, som han kritiserte med skarpe ord. Han var skeptisk til dyrkingen av det «helnorske». Han var også skeptisk til tiltagende kommersialisme. Jonsson hadde pasifistiske holdninger og et sosialistisk grunnsyn og meldte seg ut av Arbeiderpartiet i protest mot NATO-vedtaket i 1949.

 Siste år 
I 1945 ble han journalist i Dølenes Blad. I 1946 var han redaktør for Hallingdølen gjennom et halvt år. Fra han var åtte år og mesteparten av sitt liv bodde Tor Jonsson sammen med sin mor og hans ugifte søster på ett rom og kjøkken med sovealkove i et lite hus kalt Stusslegstugu.http://www.torjonsson.no/stusslegstugu Først etter sin mors død i 1950 flyttet han til Oslo. Der ble han hodestups forelsket i journalisten Ruth Alvesen, men forholdet endte ulykkelig. 

I Oslo var Jonsson ofte innom hotellet Bondeheimen. Han traff venner der, og kjente òg Kristine Ullmo, som drev hotellet. Hun var sambygding av ham. Jonsson var dessuten blitt venn med dikterparet Tarjei og Halldis Moren Vesaas. Da hotellet var fullt og Jonsson gjerne ville overnatte en dag i januar 1951, var det kanskje ikke så rart at Tarjei Vesaas ble spurt om Jonsson kunne få den ledige senga på dobbeltrommet hans. Vesaas sa ja til det, men da han om kvelden kom tilbake etter en avtale, var Jonsson borte. En kort melding lå igjen etter ham. Den endte med «farvel». Vesaas undret seg over dette. Neste dag ble undringen til uro, og han møtte folk som sa at Jonsson hadde hatt en tung tid og snakket om å ende livet sitt. Vesaas dro deretter til stedet der Jonsson bodde. Det hørtes ut som han lå og sov, men han åpnet ikke døra. Ved hjelp av naboer fikk Vesaas brutt seg inn til Jonsson. De fikk ham til sykehus. Noen dager senere døde Tor Jonsson.Omstendighetene rundt Jonssons død er beskrevet på s. 77-78 i Vesaas, H. M. (1976). Båten om dagen. Oslo: Aschehoug. 

«Det er ikkje noko anna menneske som har skuld i at det gjekk slik med meg. Siste helsing Tor.» Det skrev han til sin nabo og fetter Andreas Brunes. Trolig hadde Jonsson brukte julehelgen til å gjennomgå alt han hadde skrevet, og brent mye. Tarjei Vesaas skrev til Inge Krokann like etter at «det låg eit tjukt lag med nybrend papiroske i peisen. Det er nok gått med mangt som ikkje burde …»

 Bibliografi 
 Mogning i mørkret (lyrikk) 1943
 Berg ved blått vatn (lyrikk) 1946
 Jarnnetter (lyrikk) 1948
 Nesler (artikler) 1950
 Ei dagbok for mitt hjarte (lyrikk) 1951
 Siste stikk (enakter) 1951
 Prosa i samling (prosa, redigert av og etterord av Helge Skaranger) 1960
 Diktning (dikt og prosa) 1963
 Og evig er Ordet (lyrikk i utvalg v/Reidar Djupedal) 1970
 Kvite fuglar (lyrikk i utvalg v/Otto Hageberg) 1978
 Ved grensa (tekster i utvalg, ill. av Anders Kjær) 1995
 Blant bygdedyr og vestkantkrokodiller (prosa i utvalg, ved Ingar Sletten Kolloen) 2000
 Nærast er du når du er borte. Dikt i samling (Samlaget 2021) ISBN 9788234004933

 Priser 
 Melsom-prisen 1952 (post mortem)
 Kritikerprisen 1956 (post mortem)

 Referanser 

 Litteratur 
 Sparre Olsen: Tor Jonsson-minne, Noregs boklag, 1968
 Inger Heiberg: Drøm mot virkelighet. En bok om Tor Jonsson, 1984
 Ingar Sletten Kolloen: Berre kjærleik og død. Ein biografi om Tor Jonsson, Samlaget (1999) ISBN 9785215443

 Eksterne lenker 
 Artikkel om Tor Jonsson i Store norske leksikon
 Tor Jonsson - Norsk biografisk leksikon
 Tor Jonsson i NRK Forfatter
 Digitaliserte bøker av Tor Jonsson og om Jonsson i Nasjonalbiblioteket.

Kategori:Norske lyrikere
Kategori:Journalister i norske lokalaviser
Kategori:Vinnere av Kritikerprisen
Kategori:Personer fra Lom kommune