Slaviske språk

Slaviske språk tilhører satemspråkene, en av to hovedgrener innen den indoeuropeiske språkfamilien. De er relativt nær beslektet med de baltiske språkene, og utgjør sammen med disse den baltoslaviske språkgruppa. De slaviske språkene tales av over 300 millioner mennesker i Øst-Europa, Balkan, Sentral-Europa og nordlige deler av Asia.

Den slaviske språkgruppen kan deles i tre hovedgrupper:

Østslavisk, som omfatter russisk, ukrainsk, belarusisk og ruthensk
Vestslavisk, som har følgende inndeling:

Sørslavisk, som består av to hovedgrener:
en vestlig gren, bestående av slovensk, serbisk, bosnisk og kroatisk. 
en østlig gren, bestående av makedonsk og bulgarsk

Historie
Alle slaviske språk stammer fra det urslaviske urspråket.

Historiske lingvister mener at urslavisk i sin tur stammer fra baltoslavisk, som også ga opphav til de baltiske språkene. Ifølge denne teorien kan «urhjemmet» (Urheimat) for baltoslavisk ha ligget i området omkring dagens Litauen en tid etter at det indoeuropeiske språkfellesskapet var brutt opp i forskjellige dialektområder (omkring 3000 f.Kr.). Slaviske og baltiske språk har minst 289 ord felles som kan stamme fra det hypotetiske språket. Prosessen som førte til at de slaviske og baltiske språkene brøt vekk fra hverandre har formodentlig funnet sted omkring 1000 f.Kr.; ifølge Starostins «rekalibrerte glottokronologiske» metode fant bruddet sted i 1250 f.Kr. I så fall var baltoslavisk den siste større indoeuropeiske språkgrenen som ble splittet.

Fellestrekk 

flekterende morfologi
bevaringen av det indoeuropeiske kasussystemet (de fleste slaviske språk har seks eller syv kasus)
inndelingen i perfektive og imperfektive verb (aspekt)
velutviklet konsonantsystem (særlig sibilanter)
palatalisering
kompliserte konsonantsammensetninger, som i det polske «bezwzględny»

Referanser

 Eksterne lenker