Gyrodactylus salaris

Gyrodactylus salaris er en parasitt og monogen flatorm som snylter på laksefisker. I dagligtale omtales parasitten også som gyro eller laksedreperen. Det hender også at den også feilaktig omtales som lakselus (Lepeophtheirus salmonis), men det er et krepsdyr, altså et leddyr.

Gyrodactylus salaris er en ektoparasitt med laksefisker som langtidsvert (i Norge atlanterhavslaks, regnbueørret og røye), men den kan også midlertidig overleve på andre arter i en tid. Den ble først oppdaget ved laksedød i Lakselva i Misvær og på Sunndalsøra i 1975, hvorav sistnevnte så på muligheten for å importere laksesmolt fra Sverige til bruk i regulerte vassdrag . Gjennom tester med mitokondrielt DNA har forskning slått fast at parasitten genetisk grupperer seg i minst seks ulike haplotyper. 

Parasitten har ført til at bestanden av atlanterhavslaks er ødelagt i flere norske vassdrag. Den har vært påvist i 51 elver i Norge, men fins nå kun i Driva- og Drammensregionen i påvente av en sannsynlig friskmelding av Skibotnregionen i 2022 .

I Fremmedartslista 2023 er den vurdert til høy risiko på grunn av begrensa invasjonspotensial og stor økologisk effekt, og svært høy risiko på Svalbard.

 Tiltak i norske elver
Dersom ingen tiltak skulle iverksettes mot parasitten ville det tatt flere hundre år for laksen å bygge opp slik resistens . I denne perioden på flere hundre år ville laksepopulasjonene ligget under gytebestandsmålet, uten høstbart overskudd. Et seleksjonsprogram med målrettet avl ville kunne gi raskere utvikling av motstandsdyktighet, men da ville man negativt påvirke de andre egenskapene laksen trenger for å være lokalt miljøtilpasset.  

Historisk sett har behandling av elver for å fjerne Gyrodactylus salaris foregått ved å bruke plantegiften rotenon. Rotenon er en ikke-selektiv gift, som brytes ned i løpet av kort tid i naturen, primært av sollys, luft og organisk materiale. Den dreper både parasitten og verten, og en andel av bunndyrfaunaen med gjeller, som er sensitive for den konsentrasjonen av rotenon som benyttes. Det er derimot en myte at rotenon "dreper alt liv", og som regel er det meste av taksa tilbake etter få måneder til et år etter behandling . De taksa som var borte etter behandling var generelt også i utgangspunktet sjelden. I slike tilfeller er det vanskelig å skille mellom en effekt av rotenon og deteksjonssannsynlighet og/eller mellomårsvariasjoner. En minimal effekt på andre dyr enn fisk skyldes a) at det meste av mindre dyr som finnes innenfor et visst område i vassdraget, har hvilestadier i vann som ikke rammes, b) voksenstadier på land (som f.eks. flyvende stadier hos insekter), c) de finnes oppstrøms behandlingsstrekket, eller d) arten reduseres kun i antall og et fåtall individer gjenoppbygger bestanden. Alt som ikke har gjeller, som f.eks. pattedyr og voksne amfibier, rammes generelt ikke av rotenon. Snegler og biller er også vist til å være svært tolerante taksa . I tillegg har for eksempel arter som elvemusling en atferd hvor den lukker seg, og tåler dermed korte perioder med rotenon i systemet . 

I de første behandlingene (80-, 90-tallet) med rotenon ble enkelte elver gjeninfisert med parasitten i løpet av noen få år. Siden midten av 2000-tallet har man derimot hatt stor suksess, også i større vassdrag. Suksessen krediteres primært til toårig behandling, økt konsentrasjon av rotenon, behandling av mer perifere områder, samt langt bedre kartlegging av hele vassdraget og definering av smitteområdet .

Etter årtusenskiftet (2003–2008) begynte man også å prøve ut bekjempelse av parasitten ved å tilsette små mengder aluminiumsalter og svovelsyre til elvevannet. En fordel med denne metoden var at det ble mulig å drepe parasitten uten å drepe laksen. Metoden ble forsøkt i Batnfjordelva på Nordmøre, Steinkjervassdraget i Trøndelag og Lærdalselva i Sogn og Fjordane. Lærdalselva ble friskmeldt, men forholdene i Batnfjordselva og Steinkjervassdraget ble for krevende til at det lyktes der. I stedet valgte forskerne forsøksvis å gå videre med å benytte klor som hovedkjemikalie, ettersom det er en rimeligere metode.

I august 2022 ble elven Driva og Litldalselva (med sidebekker og -elver) tilført klor for å utrydde parasitten, og rotenon ble benyttet i de mer stillestående delene hvor ikke klor ville ha en effekt. Ifølge en reportasje i NRK skader ikke klor annet liv i elven og det trengs svært små konsentrasjoner («en teskje på 5000 liter vann»). Dette er en sannhet med modifikasjoner- for eksempel er de mindre, vanlige, døgnfluene i slekta Baetis sensitive . Likevel kan det sies at det gir mindre effekt på bunndyrsamfunnet enn ved rotenon alene. Riktignok er kun et par studier gjort på området for skadelige effekter, hvorav omfanget av klorbehandling i slike studier gjerne har vært minimal, sett på grovere inndeling av taksa (slekt- eller familienivå og i noen tilfeller rekke) og klor kun tilsatt en liten del av hovedvassdraget. Dette fører i forsøkssammenheng dermed kun til kortvarige synlige effekter på sammensetning i taksa og antall av bunndyr, ettersom disse rekoloniserer berørt strekning relativt raskt.

 Elver som er eller har vært infisert av Gyrodactylus salaris 
Oppdatert per oktober 2022
 Aureelvregionen (behandlet og friskmeldt 1992)
 Vikelva
 Aureelva
 Beiarelva (behandlet og friskmeldt 2001)
 Bævraregion (behandlet og friskmeldt)
 Drammensregionen (infisert, ingen tiltak gjort)
 Drammenselva
 Lierelva
 Sandeelva
 Selvikelva

 Drivaregionen (infisert, første behandling gjennomført 2022)
 Batnfjordelva
 Driva
 Litledalselva
 Usma
 Fættenelva (behandlet og friskmeldt 1997)
 Korsbrekkelva (behandlet og friskmeldt 1990)
 Lærdalsregionen (behandlet og friskmeldt 2017 )
Lærdalselva

 Ranaregionen (behandlet og friskmeldt 2009 og 2020)
 Bardalselva (friskmeldt)
 Bjerka (friskmeldt)
 Ranelva (friskmeldt i 2009, gyro påvist igjen med behandling i 2014 og 2015Gyrodactylus salaris påvist i Ranaelva. Mattilsynet (3. september 2014) og friskmeldt i 2020 )
 Røssåga (friskmeldt)
 Sannaelva (friskmeldt)
 Slettenelva (friskmeldt)

 Romsdalregionen/Raumaregion (behandlet 2013-2014 og friskmeldt i 2019 )
 Henselva
 Innfjordelva
 Måna
 Rauma
 Skorga
 Breidvikelva

 Skibotnregionen (behandlet 2015-2016, friskmeldt i 2022 )
 Signaldalselva
 Skibotnelva
 Kitdalselva

 Steinkjerregionen (behandlet i 2008 og 2009 og friskmeldt 2014)
 Lundelva (friskmeldt)
 Steinkjervassdraget (Steinkjerelva, Ogna og Byaelva) (friskmeldt)
 Figga (friskmeldt)
 Storelvregion (behandlet og friskmeldt 1994)

 Valldalregionen (behandlet og friskmeldt 1991 og 1994)
 Tafjordelva
 Valldøla
 Norddalselva
 Eidsdalselva
 Vefsnaregionen (behandlet 2011 og 2012, friskmeldt i 2017 )
 Vefsna
 Drevja
 Fusta (med innsjøene Ømmervatnet, Mjåvatnet, Fustvatnet)
 Halsanelva
 Hestdalselva
 Hundåla
 Dagsvikelva
 Nylandselva
 Ranelva
 Leirelva
 Vikjaregion (behandlet og friskmeldt 1988)

 Referanser 
Torstein Helleve (2015) [Avlivar mytar om lakseparasitt]. Naturfagsenteret, Universitetet i Oslo via Forskning.no

Gyrodactylus salaris: Mattilsynet friskmelder Steinkjervassdragene  Mattilsynet (23. september 2014)

 Eksterne lenker 

 Artsdatabankens faktaark for Gyrodactulus salaris 
Miljøstatus i Norge: Gyrodactylus salaris 
 www.bellona.no – Aluminium mot Gyrodactilus salaris
 Etterlyser alternativ plan mot lakseparasitt 

Kategori:Flatormer
Kategori:Parasitter
Kategori:Høyrisikoarter på fremmedartslista
Kategori:Fiskesykdommer