Haubits

Haubits eller haubitser (via tysk fra tsjekkisk houfnice, «steinslynge»), «Haubits», Bokmålsordboka«howitzer (n.)», Online Etymology Dictionary er forholdsvis kortrekkende artilleriskyts med høy, krum prosjektilbane («indirekte ild») som kan treffe mål bak høyder og lignende hindringer. Kanonen har relativt kort rør og middels munningshastighet (utgangsfart) og skyter eksploderende granater (brisantgranater fylt med sprengstoff).

En haubits er et artillerivåpen som faller mellom en kanon (eller feltkanon) og en bombekaster. Den er i stand til både lavvinkelild som en feltkanon og høyvinkelild som en bombekaster, gitt skillet mellom lav- og høyvinkelildbrytninger ved 45 grader.«Tactics, Techniques, and Procedures for the Field Artillery, Manual Cannon Gunnery» (PDF), Marines.mil Med sine langtrekkende evner kan haubitsere brukes med stor effekt i en batteriformasjon med andre artillerikutt, som langløpede kanoner, bombekastere og rakettartilleri. Haubitsere ble verdsatt for sin evne til å avfyre ​​eksplosive granater og brannfarlige materialer inn i festningsverk.

Haubitser er spesielt egnet som flyttbart feltartilleri i kupert og bebygget terreng der målet ikke kan sees fra haubitsen. Auran, Jean-Francois (6. oktober 2022): «Lightweight Mobile Field Artillery – A game changer for land operations?», European Security & Defence Moderne, mobile haubitser er som regel enten motorisert (på et selvdrevet chassis) eller montert på en lavett (understell) som blir tauet. Det trengs vanligvis 5–8 soldater for å betjene våpenet.

Gjennom 1700- og 1800-tallet utviklet haubitsere seg til å bli mer mobile og allsidige. Innføringen av rifling«rifling», NAOB på midten av 1800-tallet førte til betydelige endringer i haubitsens utforming og bruk. Tidlig på 1900-tallet ble haubitsere klassifisert i forskjellige kategorier basert på størrelse og rolle, herunder felthaubitsere, beleiringshaubitsere, supertunge beleiringshaubitsere og forsvarshaubitsere.

Under første og andre verdenskrig spilte haubitsere en betydelig rolle i kamp, ​​spesielt i krigføring via skyttergrav og artilleritung strategier som den sovjetiske dypkampdoktrinen.En militærteori utviklet av Sovjetunionen for sine væpnede styrker i løpet av 1920- og 1930-årene. Det var et prinsipp som la vekt på å ødelegge, undertrykke eller desorganisere fiendens styrker ikke bare ved kontaktlinjen, men også i hele slagmarkens dybde.Kem, Jack D.: «Deep Operations: Theoretical Approaches to Fighting Deep» (PDF), Army University Press (.mil) I moderne tid har forskjellene mellom kanoner og haubitsere blitt mindre uttalte, med mange artilleriknytt som kombinerer egenskaper fra begge. Moderne haubitsere er ofte selvgående, montert på belte- eller hjulkjøretøyer, og i stand til å skyte i høye vinkler med justerbare drivladninger for økt rekkevidde og nøyaktighet.

Haubitser er spesielt egnet som flyttbart feltartilleri i kupert og bebygget terreng der målet ikke kan sees fra haubitsen. Moderne, mobile haubitser er som regel enten motorisert (på et selvdrevet chassis) eller montert på en lavett (understell) som blir tauet. En typisk besetningsstørrelse for en moderne haubits er rundt 8 soldater, men en haubits kan opereres av et mindre besetning om nødvendig, hvor 5 er et vanlig minimum for mange modeller.Fitzgerald, Clare (13. juni 2022): «The Tiny Yet Powerful Artillery System That Packs Quite a Punch», War History Online.Radically Rethinking The Field Artillery, Hoover Institution

Den norske Hæren har i moderne tid brukt den selvdrevne M109, en amerikansk modell opprinnelig fra 1960-årene, som nå er byttet ut med den sørkoreanske K9 Thunder. Tidligere har Hæren også brukt blant annet de tauede haubitsene M101 og M114, begge produsert i USA fra henholdsvis 1939 og 1941 til 1953.

Se også
 Bombekaster (mortér, mørser), lett kasteskyts, krumbaneskyts

 Referanser 

 Eksterne lenker 

Kategori:Artilleri
Kategori:Kanoner