Buekorps

Buekorps er en organisasjon for og av barn der eksersis, marsjering, idrett, turer og utflukter er vesentlige elementer og hvor offiserene er støtter for de unge soldatene. Buekorpsene styres av barna selv, gjennom rådet, som består av sjefen og offiserene. I noen buekorps velges Rådet av alle medlemmene på demokratisk vis; i andre korps er det tradisjonen som råder, og de velges av det forrige rådet. Buekorpsene er politisk, religiøst og etnisk nøytrale.

 Historikk 


Buekorps ble på midten av 1800-tallet dannet i mange byer, men i dag finnes de bare i Bergen. Alle andre steder har de forsvunnet.

Det er vanlig å skille mellom lørdagskorps, de som tradisjonelt ekserserte på lørdagene, og søndagskorps som ekserserte på søndagene. Lørdagskorpsene var gutter fra bedrestilte familier, ettersom disse kunne få fri på lørdager. Søndagskorpsene bestod av gutter fra arbeiderklassen som jobbet på lørdagene, og derved måtte gjøre sin eksersis på søndag. Skillene mellom rik og fattig er borte for lenge siden. En finner derfor barn fra alle samfunnsklasser i alle buekorpsene. Skiller som en gang var av samfunnsmessig art er i dag bare geografisk.


Buekorps er et kulturminne, en kulturtradisjon med rot i borgervæpningen, som har overlevd i Bergen. Buekorpsene har beholdt borgervæpningens soldater, offiserer og trommeslagere, men nå er det kun en imitasjonslek. Borgervæpningen i Bergen har røtter tilbake til 1400–1500-tallet. Til sin eksersis ble den i 1599 forært Engen til mønstringsplass av Christian IV. Den hadde en dobbel oppgave: i fredstid skulle den være politi og i krigstid forsvare byen.


I 1646 var borgervæpningen inndelt i åtte kompanier og hvert kompani hadde tre såkalte korporalskaper. Den inndelingen svarte til Bergens 24 roder, en oppdeling byen fikk allerede i 1596. Tilholdsstedet var Corps de Garde, der hadde de utsikt over byen.

Borgervæpningen var aldri noen elitestyrke med stor militær dyktighet. De ikke-militære oppgaver, som å holde Vågen isfri om vinteren og brannvakt i en by av trehus, var like viktige. På disse rundene var en av oppgavene å passe på at byens vektere var på sine plasser, ta hånd om fulle personer og å hjelpe til med ro og orden.

Borgervæpningen ble samlet hver sommer til eksersis. Denne skal ha blitt holdt på Engen, på Aarstadsletten og på Sydneshaugen omtrent der Johanneskirken ligger i dag.


Gutter, som hadde fedre i borgervæpningen, begynte å etterligne eksersisen i sin lek. I dag har Gamlekarene en lignende oppgave, overvåke at tradisjonen ikke blir brutt og å hjelpe til med det guttene ønsker.

Hvilket eksisterende buekorps som er eldst er et hett diskusjonstema. Skutevikens Buekorps fant i 1928 en gammel fane med innskriften 1853 og hevder at de er eldst. En fane datert 1855 med navnet "Nøstets Kårdekorps" ble også funnet igjen i 1949, men dette korpset er for lengst forsvunnet. Dræggens Buekorps har skrevne kilder som daterer buekorpset til 1856. Stiftelsen av Dræggens gjorde at flere ønsket et buekorps og de neste årene ble mange stiftet. Hver gutteflokk hadde sine gater og allmenninger, og i hvert av disse strøkene ble korps stiftet. Det hevdes at terrengforholdene i Bergen var en av grunnene til at skille mellom de forskjellige strøkene var så sterkt.

Buekorps har tradisjonelt vært forbeholdt gutter. I 1991 ble det første jentekorpset dannet. I 2005 var der tolv guttekorps, to jentekorps og ett korps med både gutter og jenter. 27. april 2008 ble Vågens Bataljon, det ene jentekorpset, nedlagt.

 Buekorpsene 
Dette er en oversikt over buekorpsene som er i drift i Bergen, med stiftelsesdato. Historisk har det vært en del flere buekorps i Bergen og andre byer.

 Dræggens Buekorps (24. mars 1856), (feirer stiftelsesdag 13. mai), guttekorps (lørdagskorps)
 Fjeldets Bataljon (22. mai 1857), guttekorps
 Laksevågs Bueskyttere (8. mai 1894), guttekorps
 Lungegaardens Buekorps (7. oktober 1994), jentekorps
 Løvstakkens Jægerkorps (11. mai 1903), gjenopptatt som blandingskorps i 1999
 Markens Bataljon (4. juni 1859), guttekorps
 Mathismarkens Bataljon (15. juni 1887), guttekorps
 Nordnæs Bataillon (3. mai 1858), guttekorps (lørdagskorps)
 Nygaards Bataljon (14. juni 1857), (feirer stiftelsesdag 18. april), guttekorps (lørdagskorps)
 Sandvikens Bataljon (17. mai 1857), guttekorps
 Skansens Bataljon (22. mai 1860), guttekorps
 Skutevikens Buekorps (8. juni 1853), guttekorps
 Sydnæs Bataljon (7. juni 1863), guttekorps
 Wesselengens Bataljon (24. april 1873), guttekorps

 Vervekompani 
 Eidsvaags kompani (28. mars 2008), vervekorps for Mathismarkens Bataljon
 Holmens Kompani (16. april 2007), vervekorps for Laksevågs Bueskyttere

 Sesongen 
Buekorpsenes er mest aktive om våren, og de er et vårtegn for bergenserne. Høsten brukes til å forberede neste sesong, og til valg, rekruttering og verving. Hvert korps prøver å få gutter og jenter til å begynne, og det er konkurranse om flest nybegynnere.

Tradisjonelt er medlemmer i buekorps blitt rekruttert fra der de holdt til, hver bydel rekrutterte til «sitt» buekorps og strøksidentiteten var sterk. Men da folk begynte å flytte til nye bydeler, slik som Fyllingsdalen forsvant noe av rekrutteringsgrunnlaget og antall medlemmer i buekorpsene sank drastisk. Nå blir barna vervet på skoler, kjøpesentre og i kameratgjengen.

Kameratskap og fellesskap er viktigst, og noen korps har egne hytter der medlemmene overnatter med offiserer som ansvarlige.

Idrett har en stor plass og buekorps har idrettsdager der barna konkurrerer i friidrett og bueskyting. Det kåres bare vinner, andre- og tredjeplass, for i buekorps er det viktigste å være med.

Det holdes også egne fotballturneringer. Korpsene er inndelt i pelotonger, og turneringene er mellom dem. Det hender også at offiserer spiller mot gamlekarene.

De fleste buekorpsene samarbeider også med et par andre korps, så det dannes allianser. Det er vanlig å ha en idrettsdag sammen med samarbeidspartene i alliansen hvor en konkurrerer om å bli beste buekorps.

Noen ganger arrangeres turneringer for alle buekorpsene. Ett buekorps disponerer et større område utenfor Bergen sentrum med flere hytter og fotballbane, der er det mulig å holde slike turneringer. Dette er med på å styrke samholdet mellom barn fra ulike deler av byen.

Den største dagen i sesongen er stiftelsesdagen. I noen bydeler er det nesten som bydelens nasjonaldag og det flagges fra alle hus.

Alle buekorpsene har sine tradisjoner når de skal feire stiftelsesdagen. Det er vanlig å hedre stifterne av korpset med blomster, kranser og/eller taler. Noen korps har faste steder i bydelen hvor stifterne bodde og de stopper ved huset og holder taler. Dette skjer også 17. mai. På ettermiddagen stiller korpset i galla og møtes av gamlekarene. Noen buekorps har egne musikkorps med gamlekarer og egne marsjer.

17. mai stiller alle buekorpsene i Flaggtoget (barnetoget) som er en av to prosesjoner som går parallelt.

Sesongen avsluttes med en landtursdag, og med utdeling av pokaler til de som er best i idrett og buekorpsaktiviteter. Denne dagen utdeles også hederstegn, medaljer og ordener. Buekorpsordener henger høyt og det er regnet for en stor ære å motta en orden.

En del buekorps har lengre turer etter at sesongen er over. Turene går til andre norske byer og til andre land. En av de lengste turene har vært til Seattle, der Nordnæs Bataillon deltok i en parade for noen år siden.

 Buekorpsenes Dag 
Buekorpsenes Dag er en feiring av buekorpsbevegelsen. Dagen avholdes vært fjerde år og kan betegnes som et slags Buekorps OL. Her kåres beste fanebærer og trommeslager. Det er også en dag da alle buekorpsene marsjerer sammen gjennom Bergen sentrum sammen med gamlekarer som bærer korpsenes gamle faner.

Allerede i 1937 forsøkte Løvstakkens Jægerkorps å danne en organisasjon med den hensikt å arrangere en «guttekorpsenes dag». Interessen var derimot laber, og ikke før i 1946 lyktes daværende nordnæssjef Odd Eide Knudsen å mønstre byens korps til en første Buekorpsenes Dag. Arrangementet ble avholdt tre år på rad, dog uten de to andre lørdagskorpsene Dræggens og Nygaards. Til Bergens 900-årsjubileum i 1970 ble tanken igjen lansert og siden har dagen vært avholdet hvert fjerde år. Dagen administreres av sjefsrådet som er satt sammen av sjefene i byens buekorps. Sjefsrådet bruker å henstille Buekorpsmuseet til å oppnevne en hovedkomité, som består av noen aktive og noen eldre buekorpsgutter, for å få hjelp til å gjennomføre dagen.

 Slagerkonkurransen på Buekorpsenes dag 
I 1970 hadde  hvert korps tre slagere hver, og alle disse tre fra vinnerkorpset ble dermed regnet som vinnerne i 1970.

Fra 1974 måtte hvert korps velge én slager hver, og én slager ble dermed regnet som beste slager – og kan smykke seg med tittelen «verdensmester i tromming».

De som har hatt denne gjeve tittelen er:

 1970  Geir Nordnes, Leif Magnus Jensen og Jan Pedersen, Skansens Bataljon
 1974  Geir Nygård, Skansens Bataljon
 1978  Magne Larsen, Nordnæs Bataillon
 1982  Kurt Djupevåg, Sydnæs Bataljon
 1986  Bjarte Fauskanger, Skutevikens Buekorps
 1990  Kenneth Vågenes, Sydnæs Bataljon
 1994  Tony René Andersen, Nygaards Bataljon
 1998  Stig Hugo Klementsen, Sydnæs Bataljon
 2002  Andreas Bjordal, Wesselengens Bataljon
 2006  Trond Størksen, Sydnæs Bataljon
 2010  Tom Alexander Klementsen, Sydnæs Bataljon
 2014  Marius André Aune Eriksen, Wesselengens BataljonVerdens beste fanebærer, slager og hornblåser 2014  fra Buekorpsene.com
 2018 Jan Øyvind Myklebust, Dræggens Buekorps
 2022 Martin Kvamme, Wesselengens Bataljon

 Fanebærerkonkurransen på Buekorpsenes dag 
Fanebærerkonkurransen ble for første gang arrangert under Buekorpsenes dag i 1990. Vinnerne av konkurransen er som følger:

 1990 Einar Aakre, Nordnæs Bataillon
 1994 Heikki Holmås, Skutevikens Buekorps
 1998 Erik Eldevik, Nordnæs Bataillon
 2002 Stian Halland, Dræggens Buekorps
 2006 Bjørn Inge Borge Aase, Nordnæs Bataillon
 2010 Jørgen Ruus, Sandvikens Bataljon
 2014 Ulrik Lillebøe, Nordnæs Bataillon
 2018 Preben Emil Torgersen, Laksevågs Bueskyttere
 2022 Marc Oliver Melvik, Wesselengens Bataljon

 Buekorps under marsj 
Et buekorps er  vanligvis inndelt slik under marsj:
Marsjering og eksersis oppfattes som to forskjellige ting i buekorps.

Fremst kommer sjefen med en adjutant ved sin side. Valg av sjef varierer litt fra korps til korps. Mest demokratisk er Dræggens, der guttene velger sjef på landtursdagen, hos andre velges sjefen av rådet som består av offiserene.

Bak sjefen finner vi fanebæreren med fanen. Han er assistert av en eller flere faneoffiserer under marsj. Antallet faneoffiserer varierer, men er som oftest 4-5. 

Så kommer de to første pelotongene som utgjør 1. kompani, slagergjengen og de to siste pelotongene som er 2. kompani.

Pelotongene ledes av en offiser, kalt for løytnant. Hos enkelte korps omtales disse også som sideoffiserer.  1. løytnanten og 3. løytnanten fungerer også som hhv. 1. og 2. kompanisjef. Slagergjengen ledes av tamburmajoren.

Offiserene har hjelp av troppssjefen (i enkelte korps kalt for førstesoldat), som går foran hver pelotong, og halvtroppen, som går midt inne i pelotongen.  Hver pelotong har en sistesoldat.  Slagerne har en oppslager. Alle disse regnes som underoffiserer og velges av rådet.

De menige og underoffiserene bærer buer (armbrøster) eller rifler, og offiserene har sabler. Noen korps har også en bajonettgarde, hellebard- eller øksebærere og hornblåsere. Slagerne, tamburmajor og oppslager har trommer. Noen korps har en stokkebærer som går foran slagerne med tamburstaven.

 Fremtiden 
Buekorps har hatt varierende oppslutning siden de første ble etablert for rundt 150 år siden. De fleste korps var store i 1930- og 1940-årene, da kunne de ha rundt 200 soldater. Under andre verdenskrig var det nesten ingen buekorpsaktiviteter. De ble sett på som norske og nasjonalistiske av tyskerne. Mange buekorpsgutter deltok i motstandskamp og flere korps har minnesmerker over falne medlemmer.

Etter krigen var buekorpsene tilbake og de var på sitt største. Problemet ble nå å få tak i effekter og uniformer til det store antallet soldater.

Senere opplevde buekorpsene en nedgangstid på 1960- og 1970-tallet da byen vokste ut i drabantbyene og de nye bydelene. Dette gjorde at en del korps ble nedlagt.

I 1980- og 1990-årene har buekorpsene hatt litt oppsving, mens en de siste årene igjen har slitt med verving og rekruttering.

I 2005 var der ca. 600 gutter og jenter i buekorpsene. Det største korpset var Nordnæs med ca. 120 innmeldte.

I 2003 kunne Skutevikens Buekorps feire sitt 150-årsjubileum. De neste årene kunne flere buekorps feire 150-årsjubileum, først Dræggens i 2006, fulgt av Fjeldets, Nygaards og Sandvikens i 2007 og Nordnæs i 2008.

 Nedlagte korps 

 Bergen 
Siden 1850-årene kan det ha vært mer en 200 forskjellige buekorps. Ikke alle datoer for stiftelse og nedlegging er kjent.

Noen kjente buekorps er listet her:BuekorpsMuseum - Buekorps med registrerte gjenstanderBuekorpsene i Bergen: i tekst og bilder gjennom hundre år, Torstein Sletten

 Andre steder 
Det har også vært buekorps andre steder enn Bergen. Disse ble nedlagt tidlig i det 20. århundre. Det er uklart hvordan de var organisert. De skal ha startet etter inspirasjon fra buekorpsene i Bergen. Noen av de som er kjent er listet her:

 Referanser 

 Litteratur 


 Ellingsen, Kristian mfl; Buekorpsmuseet i Bergen, Tilbakeblikk ved 25-årsjubileet (Bergen 2003) ISBN 82-303-0023-2

 Gjerstad, Jo; Buekorpsene i Bergen, (Bergen kommune 2005) ISBN 82-7128-383-9 (hefte)





 Wiesner, A.M; Bergens borgervæbning. I: Bergen 1814-1914 (Bergen 1914) Artikkelen finnes i PDF-versjon på Buekorpsene.com 	
 De aller fleste av korpsene har utgitt beretninger om sin historie. Se søket i bibliotekkatalogen

 Eksterne lenker 


 Buekorpsene.com  - buekorpsside med artikler, informasjon, nyheter, historie og bilder laget av aktive gutter og jenter.
 Buekorpsene.com film  – filmer tatt av redaksjonen.
 Buekorpsenes lokalisering 
 Buekorpsmuseet
 Bergen byleksikon på nett, om Buekorps
 Foreningen Buekorpsenes venner
 Bilder fra buekorpsenes dag 2006 , Buekorpsene.com  	
 Søk på buekorps i Bergen Off Biblioteks katalog	
 Stig H Morken: Buekorps as a social network during WW II	
 Buekorpsenes spesielle dag