Otto Braun

Se egen artikkel for forfatteren Otto Braun (1900–1974)

Otto Braun (1872–1955) var en tysk politiker (SPD), som var ministerpresident i Preussen, en posisjon han hadde nesten sammenhengende fra 1920 til 1932. Han var også SPDs presidentkandidat i 1925.

 Liv og virke 
 Bakgrunn 
Braun var sønn av en arbeidstaker som hadde begynte som selvstendig skomakermester til ansatt banevakt ved jernbanen. Han ble etter heller kort skolegang typograf av yrke.

 Politiker 
Braun ble leder av det sosialdemokratiske partiet i Königsberg i Øst-Preussen. Han vant snart en bemerket stilling innen sitt eget parti, og ble innvalgt i den prøyssiske landdagen, parlamentets underhus, i 1913.

Under første verdenskrig støttet han den Burgfriedenspolitik som SPDs flertall gikk inn for. Hans eneste barn døde under krigen; hans sønn hadde meldt seg til militærtjenese og døde av difteri i 1915.

Etter novemberrevolusjonen inngikk han som jordbruksminister i den prøyssiske regjering som i november 1918 ble dannet med sosialdemokraten Paul Hirsch som ministerpresident. I 1919 ble han valgt til den grunnlovsgivende forsamlingen som møttes i Weimar. Han beholdt sin post som jordbruksminister til han i mars 1920 etterfulgte Hirsch, etter at dennes stilling var blitt undergravd av Kappkuppet.

 Ministerpresident 
Brauns regjering fikk sin parlamentariske støtte av samme venstrekoalisjon som siden 1919 hadde oppebåret den avgående prøyssiske regjering, bestående for det meste av samme personer og med stort sett samme politikk. Etter at oppgaven å gi Preussen en ny, demokratisk forfatning var blitt løst, ble den prøyssiske landsforsamling oppløst.

Braun var også SPDs presidentkandidat i 1925.

Da valget i februar 1921 gav landdagen en mer borgerlig sammensetning, valgte denne til ministerpresident sentrumspolitikeren Adam Stegerwald. I november samme år kom Braun imidlertid tilbake som ministerpresident i en regjering sammensatt av medlemmer av «den store koalisjon» (Zentrum, liberalere og sosialdemokrater). Til tross for sosialdemokratenes tilbakegang ved de prøyssiske landdagsvalget i 1924 og til tross for en langvarig regjeringskrise i sammenhang dermed, beholdt Braun sin post, med et kort avbrudd for tiden 10. februar–3. april 1925. Deutsche Volkspartei brøt seg imidlertid i 1925 ut av  regjeringskoalisjonen, og også senrre ble regjeringen noe forandet. Brauns regjering utkjempet flere konflikter med riksregjeringen, som delvis var representert av andre politiske anskuelser. I de prøyssiske landdagsvalget i mai 1928 beholdt Braun sin stilling.

I Weimarrepublikkens siste år var Brauns koalisjonsregjering i Preussen en av de sterkeste demokratiske bastionene. I motsetning til rikspolitikken, som var preget av kriser og hyppige regjeringsskifter, lyktes det Braun å skape en relativt stabil regjering i Preussen.

 Etter regjeringsårene 
Regjeringen ble avsatt ved et kupp i 1932 - Preussenschlag - , ledet av den nasjonale regjeringen under sentrumspolitikeren Franz von Papen. Braun forble imidlertid i opposisjon til den nye nasjonalt utpekte (ikke lokalt valgte) regjeringen i Preussen inntil Hitlers maktovertagelse i 1933.

Han fikk nyss om at Hitler kunne tenke seg han arrestert, og kom seg unna; Brauns hustru Emilie var dødssyk, og han ledsaget henne til Ascona i Italia den 4. april 1933, på nippet før han skulle blitt arrestert. Han endte opp som emigrant til Sveits, hvor han døde i Locarno 22 år senere.

Etter annen verdenskrig oppfordret Braun fra sitt eksil de allierte til å gjeninnsette den lovlige prøyssiske regjeringen, men de allierte nektet på grunn av sine planer om etnisk rensning av tyskere fra store deler av Preussen.

 Litteratur 
 Manfred Beer: Otto Braun als preußischer Ministerpräsident. Dissertation. Universität Würzburg, 1970.
 Werner Blumenberg: Otto Braun. I: Kämpfer für die Freiheit. J. H. W. Dietz Nachf., Berlin/ Hannover 1959, S. 125–133.
 Gordon A. Craig: Preußentum und Demokratie. Otto Braun und Konrad Adenauer. Steine, Stuttgart 1986.
 Deutscher Wirtschaftsverlag (utg.): Reichshandbuch der Deutschen Gesellschaft. Band 1, Berlin 1931.
 Manfred Görtemaker (utg.): Otto Braun. Ein preußischer Demokrat. be.bra verlag, Berlin 2014, ISBN 978-3-89809-116-9.
 Albert Grzesinski: Im Kampf um die deutsche Republik. Erinnerungen eines Sozialdemokraten. Hrsg. von Eberhard Kolb, Oldenbourg-Verlag, München 2001, ISBN 3-486-56591-5.
 Dieter Hertz-Eichenrode: Politik und Landwirtschaft in Ostpreußen 1919–1930. Westdeutscher Verlag, Köln 1969.
 Erich Kuttner: Otto Braun. Volksausgabe. Volksfunk-Verlag, Berlin 1932.
 Peter Leßmann: Die preußische Schutzpolizei in der Weimarer Republik. Streifendienst und Straßenkampf. Droste, Düsseldorf 1989, ISBN 3-7700-0794-8.
 Cécile Lowenthal-Hensel: Otto Braun, 1872–1955. Ausstellung des Geheimen Staatsarchivs Preußischer Kulturbesitz; 11. Dezember 1984 bis 31. Januar 1985. Berlin 1985.
 Wilhelm Matull: Preußischer Ministerpräsident der Weimarer Zeit. Gedenkreden anlässlich seines 100. Geburtstages am 4. März 1972. Veröffentlichungen der Ostdeutschen Forschungsstelle im Lande Nordrhein-Westfalen, Dortmund 1973.
 Hagen Schulze: Rückblick auf Weimar. Ein Briefwechsel zwischen Otto Braun und Joseph Wirth im Exil. In: Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte. 26, 1, 1978, S. 144–185. 
 Hagen Schulze: Otto Braun oder Preußens demokratische Sendung. Eine Biographie. Propyläen, Frankfurt am Main 1977. (auch: Ullstein, Frankfurt am Main/ Berlin 1981, ISBN 3-550-07355-0)

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 Biographie: Otto Braun

Kategori:Personer fra Königsberg
Kategori:SPD-politikere
Kategori:Prøyssiske politikere
Kategori:Tyskere fra andre verdenskrig
Kategori:Opposisjonelle under det tredje rike