Liste over Tysklands finansministre

miniatyr|Detlev Rohwedder-huset i Wilhelmstrasse er departementets hovedkontor. Bygget ble reist i 1936 for Tysklands Reichsluftfahrtministerium.
Listen over Tysklands finansministre omfatter lederne av det kontor eller departement som i Tyskland har hatt ansvaret for de føderale finansene, fra Det tyske keiserriket og frem til idag. De enkelte delstatene har gjennomgående hatt egne finansministre, men disse er ikke med på denne listen. 

Listen begynner med den første leder, kalt statssekretær, av det føderale riksfinanskontoret i Det tyske keiserriket. Den fortsetter med Weimarrepublikken, da finanskontoret ble omdannet til et departement, og lederen fikk tittelen minister. Videre omfatter listen finansministrene under den nasjonalsosialistiske periode, og etter den andre verdenskrigen også finansministrene i DDR (1949-1990). Listen omfatter finansministrene i Forbundsrepublikken Tyskland frem til idag. I 1990 ble DDR oppløst og de østlige områdene ble del av Forbundsrepublikken med felles regjering og parlament.

Tysklands finansminister er leder av landets finansdepartement og medlem av Tysklands regjering. Vedkommendes tittel er forbundsfinansminister (tysk: Bundesfinanzminister/in). Forstavelsen forbund viser at vedkommende tjener forbundsrepublikken, og ikke en enkelt delstat.

Departementets hovedkontor ligger i Detlev Rohwedder-huset i Wilhelmstrasse i Berlin.

 Historisk bakgrunn 
Under Wienerkongressen som ble holdt etter Napoleonskrigene, oppsto det tyske forbund. Dette var et statsforbund av selvstendige stater, altså ingen føderasjon. Preussen var en av de viktigste statene i forbundet, men engasjerte seg i begynnelsen ikke for noen ytterligere integrasjon av forbundsstatene. Etter en tid vokste imidlertid også Preussen inn i det tyske fellesskap, og landet tok deretter en ledende rolle i forbundet. Dette er utgangspunktet for den senere utvikling av tysk skattevesen og skatterett. 

I 1820 opphevet Preussen alle direkte skatter, bortsett fra inntektsskatt. Dette medførte at bare den som tjente penger, måtte betale skatt. Samtidig var det bare de som betalte skatt som fikk stemmerett. Konkret medførte dette den prøyssiske treklassestemmeretten. 

På det generelle plan pekte revolusjonen i Tyskland i 1848 fremover mot en samling av den tyske nasjon, og det samme gjorde utvidelsen av tollforbundet i 1842.

 Statssekretærer i det keiserlige riksfinanskontoret 1880–1918
miniatyr|Johannes von Miquel innførte inntektsskatt og formuesskatt i Preussen.
Ved rikssamlingen i 1871 var delstatenes skattesystemer, forvaltningssystemer og regler for saksbehandling, innbyrdes meget forskjellige. I de sørlige delstatene Bayern og Württemberg var det på 1800-tallet etablert selvstendige og effektive skatteetater, med faglig skolerte saksbehandlere. I landets nordlige delstater fantes det ikke egne skatteetater; der ble skattene fastsatt av folkevalgte takseringskommisjoner og beskatningen foregikk på kommuneplan. Utdannede offentlig ansatte saksbehandlere fantes ikke.

Den føderale forfatning i keiserriket fra 1871, ga delstatene en sterk stilling i forholdet til den føderale stat.Witt, Peter-Christian i  Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte, januar 1975: "Reichsfinanzminister und Reichsfinanzverwaltung 1918-1924" side 4 besøkt 9. august 2014 Bismarck mente at føderalstaten skulle finansieres som «en spisegjest hos delstatene» («Ein Kostgänger der Einzelnstaten»). 

Føderalstaten utskrev ikke direkte skatter av borgernes inntekter, men fikk noe inntekter av indirekte skatter, for eksempel tollavgifter. Det meste av det føderale budsjettet ble dekket over delstatenes budsjetter.  

De føderale finansspørsmål ble behandlet av rikskanslerens kontor, i begynnelsen ledet av en understatssekretær. Siden ble det opprettet et eget finanskontor (tysk: Reichsschatzamt) ledet av en statssekretær. Statssekretæren ble imidlertid lenge behandlet som en underordnet av Preussens finansminister. 

Den såkalte Frankensteinske klausul fra 1879, skulle bremse på føderalstatens inntekter og utvikling. Bestemmelsen ble vedtatt som et kompromiss mellom føderalstaten representert ved Bismarck, og konservative politikere fra sør, blant dem Georg Arbogast von und zu Franckenstein fra Bayern. Klausulen innebar at føderalstatens nettoinntekter av toll og tobakkavgifter som oversteg 130 millioner riksmark, skulle videreføres til de tyske delstatene, etter folketall. Den franckensteinske klausul ble opphevet i 1904 under finansminister Hermann von Stengel.  Loven som opphevet Den frankensteinske klausul fikk tilnavnet Lex Stengel (Stengels lov), etter initiativtakeren.

Johannes von Miquel var den første prøyssiske finansminister (1890 til 1901). Den omfattende finans- og skattereform 1891–1893 som han ledet, fikk stor innvirkning på det prøyssiske og senere det føderale tyske skattesystemet. Miquel innførte i Preussen en progressiv inntektsskatt, samt formuesskatt, og han flyttet beskatningen av næringslivet fra staten til kommunene.

Ved riksfinansreformen i 1906 fikk føderalstaten innføre arveavgift og i 1913 dessuten eiendomsskatt og formuesskatt.

 Statssekretær riksfinanskontoret (Reichsschatzamt)75px|Det tyske keiserrikets våpen  Nr. Navn  Bilde  Leveår  Tiltredelsesår  Fratredelsesår  Parti  RikskanslerLeder av det folkevalgte råd(Rat der Volksbeauftragten) 1  Adolf Heinrich Wilhelm Scholz   75px  1833–1924  1880 1882  -    Bismarck 2  Emil von Burchard  1836–1901   1882  1886  -    Bismarck 3  Karl Rudolf Jacobi  1828–1903   1886  1888  -    Bismarck  4  Helmuth von Maltzahn  75px 1840–1923    1888  1893  Deutschkonservative Partei Bismarck  5  Arthur von Posadowsky-Wehner  75px 1845–1932  1893  1897  Freikonservative Partei BismarckLeo von CapriviHohenlohe-Schillingsfürst 6  Max Franz Guido von Thielmann  75px   1846–1929  1897  1903  -    Hohenlohe-Schillingsfürst  7  Hermann von Stengel  75px 1837–1919  1903  1908  -    Bülow    8  Reinhold Sydow   1851–1943  1908  1909  -    Bülow 9  Adolf Wermuth  75px   1855–1927  1909  1912  -    Bethmann Hollweg  10  Hermann Kühn    1851–1937  1912  1915  -    Bethmann Hollweg  11  Karl Helfferich  75px 1872–1924  1915  1916  -    Bethmann Hollweg 12  Siegfried von Roedern  75px1879–1954  1916  1918  -    Bethmann HollwegMichaelisHertlingBaden 13  Eugen SchifferWitt, Peter-Christian i  Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte, januar 1975: "Reichsfinanzminister und Reichsfinanzverwaltung 1918-1924": Schiffer var statssekretær i Reichsschatzamt fra 13. november 1918 til 12. februar 1919 (side 19). Reichschatzamt ble kalt Reichfinanzministerium fra februar 1919 (side 9). Besøkt 8. august 2014   75px 1860–1954  1918  1919  -   EbertLeder av det folkevalgte råd(Rat der Volksbeauftragten):EbertHaaseScheidemann 

Finansministre i Weimarrepublikken 1918–1933 

miniatyr|Matthias Erzberger var den største reformator av tysk skattevesen på 1900-tallet. Han ble drept i 1921 i et politisk attentat. Her til venstre sammen med parlamentsmedlem Eduard David. 
miniatyr|Hyperinflasjon: pengetransport i 1923 måtte foregå med store vesker for alle sedlene. 
Etter novemberrevolusjonen i 1918 startet arbeidet med en finansreform i Tyskland. Landets utenlandsgjeld var tredoblet sammenliknet med nivået før krigen. Samtidig krevde seiersmaktene at Tyskland fjernet tollbarrierene og det førte til lavere inntekter for staten. Finansminister Matthias Erzbergers finans- og skattereform fra 1919/1920 la lovgivningskompetansen og innfordringen av de viktigste skattene, til den føderale staten. I tillegg ble det innført et skattesystem med sterkt progressive skatter. Det skulle bli den betydeligste reform i tysk finanshistorie på 1900-tallet.Witt, Peter-Christian i  Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte, januar 1975: Reichsfinanzminister und Reichsfinanzverwaltung 1918-1924 side 11 besøkt 9. august 2014 

Effekten av de økte skatteinntektene til staten, ble imidlertid sterkt redusert av hyperinflasjonen, i perioden 1922 til 1923. Den økonomiske krise på 1920-tallet førte til en redusert nasjonalinntekt for Tyskland, økt arbeidsledighet og et betydelig underskudd i finansbudsjettet. Deflasjonspolitikken som ble ført, forsterket denne utvikling. Med innføringen av sysselsettingsprogrammet i 1932 fulgte også en kursendring i retning av en ekspansiv finanspolitikk. Denne kurs ble fulgt også i den nasjonalsosialistiske periode. 

 Riksfinansminister 75px|Weimarrepublikkens våpen Nr. Navn  Bilde  Leveår  Tiltredelsesår  Fratredelsesår  Parti  Regjering 1  Eugen Schiffer 75px   1860–1954  1919  1919  DDP  Scheidemann  2 Bernhard Dernburg  75px  1865–1937 1919  1919  DDP  Scheidemann 3 Matthias Erzberger  75px  1875–1921 1919  1920  Zentrum Bauer  4 Joseph Wirth  75px 1879–1956  1920  1921  Zentrum  Müller I, Fehrenbach, Wirth I 5 Andreas Hermes  75px  1878–1964  1921  1923  Zentrum  Wirth II, Cuno 6 Rudolf Hilferding  75px 1877–1941  1923  1923  SPD  Stresemann I 7 Hans Luther  75px  1879–1962  1923  1925  Partiløs  Stresemann I, Marx I og II  8 Otto von Schlieben   1875–1932  1925  1925  DVP  Luther I 9  Luther 75px  1879 - 1962  1925  1926  Partiløs  Luther I 10 Peter Reinhold    1877–1955  1926  1927  DDP  Luther II, Marx III 11 Heinrich Köhler  75px 1878 - 1949 1927  1928  Zentrum  Marx IV 12 Rudolf Hilferding 75px  1877–1949  1928  1929  SPD  Müller II 13 Paul Moldenhauer  75px  1876 - 1947  1929  1930  DVP  Müller II, Brüning I 14 Hermann Dietrich 75px   1879–1954  1930  1932  DDP  Brüning I, Brüning II 15 Lutz Schwerin von Krosigk  75px  1887–1977 1932  1933  Partiløs  Papen, Schleicher

 Riksfinansminister i Det tredje rike 1933–1945 
Under det tredje riket ble den føderale stat erstattet med enhetsstaten. Under det nasjonalsosialistiske diktaturet ble likevel deler av samfunnssystemet som skatterett, plikten til å holde avtaler, eiendomsrett og annen sivilrett i hovedsak opprettholdt. Uten disse elementer ville samfunnet brutt sammen. Skattesystemet og innfordringen var dermed en viktig forutsetning for opprettholdelsen av diktaturet. Skattesystemet ble imidlertid også misbrukt, noe som særlig gjaldt overfor jødene. Jødenes eiendom ble beslaglagt til fordel for statskassen, blant annet når de søkte utreisetillatelse; som motytelse for utreisetillatelse måtte jødene gi fra seg sine eiendommer. I 1938 ble jødene pålagt 20 % ekstraskatt som reaksjon på attentatet mot Ernst vom Rath. 

Mot slutten av 1930-tallet var Det tredje rikes finanspolitikk først og fremst innrettet på å tjene utviklingen av næringslivet og dernest opprustingen. Skattebyråkratiet ble utbygget og skattevesenets stilling overfor borgerne ble forsterket. I domstolene fikk dette utslag ved anvendelsen av prinsippet «in dubio pro fisco» (ved tvil for skatteoppkreveren). 

Fra 1939 ble finanspolitikken innrettet fullt ut for å tjene krigføringen. Under den andre verdenskrigen økte skattene og det samme gjorde statens gjeld. 

En uavhengig historikerkommisjon ble i 2009 opprettet for å vurdere finansdepartementets stilling som et verktøy for makthaverne under det tredje riket.

 Riksfinansminister 75px|Tysklands våpen under nasjonalsosialismen Navn  Bilde Leveår Tiltredelsesår Fratredelsesår  Parti Statsleder Lutz Schwerin von Krosigk 75px
 1887–1977 30. januar 193323. mai 1945NSDAPAdolf Hitler

 Finansministre i Den tyske demokratiske republikk (DDR) 1949–1990 
Det offentlige finansvesen i DDR var bygget på to hovedelementer: staten skulle eie produksjonsmidlene og det skulle skje en sentral planstyring av økonomien.Googlebooks: Profess Dr. Günter Hedtkamp og Dr. Karl Brodtbeck i Handwörterbuch der Wirtschaftswissenschaft side 195 besøkt 16. august 2014 Statsbanken var sidestilt med finansdepartementet, i den forstand at begge var underlagt ministerrådet (regjeringen). I samsvar med den prinsippene for den demokratiske sosialisme var statsbanken ingen selvstendig bank, men styrt av staten ved regjeringen. 

Det vesentligste av  statens inntekter kom fra statsselskapene (VEB), sammenliknet med disse inntektene betydde skatteinntekter fra private svært lite.Bundeszentrale für politische Bildung: Constanze Hacke: Der Zehnte – ein Streifzug durch die Steuergeschichte lest 2. april 2015 

Befolkningens innsikt i statsfinansene var begrenset. Den første gangen offentligheten fikk kunnskap om at staten delvis var finansiert med lån, var da finansminister Ernst Höfner i 1989 svarte på spørsmål om dette i Folkekammeret.Filmsnutt fra Folkekammerets møte  Deutsches Rundfunkarchiv, lest 2. april 2015

 Finansminister  75px|DDRs våpen Nr. Navn  Bilde Leveår Tiltredelsesår Fratredelsesår  Parti Regjeringssjef President/leder av Statsrådet/Folkekammerets president 1  Hans Loch  75px|ingen  1898–1960   11. oktober 1949  26. november 1955  LDPD  Ministerpresident: Otto Grotewohl President: Wilhelm Pieck.  2 Willy Rumpf 75px|ingen1903–1902  26. november 1955  12. desember 1966  SED Otto GrotewohlLeder av ministerrådet:Willi Stoph  Wilhelm Pieck Leder av Statsrådet:Walter Ulbricht 3 Siegfried Böhm 75px|ingen  1928–1980 12. desember 1966  5. mai 1980  SED  Horst Sindermann Willi Stoph   Walter UlbrichtWilli StophErich Honecker 4 Werner Schmieder   1926– 5. mai 1980  26. juni 1981  SED  Willi Stoph Erich Honecker 5 Ernst Höfner 75px|ingen  1929–2009
 26. juni 1981  7. november 1989  SED  Willi Stoph  Erich HoneckerEgon Krenz 6 Uta Nickel   1941– 18. november 1989  12. april 1990  SED  Hans Modrow  Egon KrenzManfred Gerlach 7 Walter Romberg 75px|ingen  1928–2014  12. april 1990  16. august 1990  SPD Ministerpresident:Lothar de Maizière  Folkekammerets president: Sabine Bergmann-PohlIfølge Artikkel 75 a i DDRs grunnlov  tilføyd 5. april 1990 skulle presidenten av Folkekammeret overta oppgavene til statsoverhodet inntil det ble vedtatt en ny lov om DDRs president.(bis zur Verabschiedung eines Gesetzes über die Stellung, die Aufgaben und die Befugnisse des Präsidenten der Republik und bis zu seiner Wahl […] der Präsident der Volkskammer die Befugnisse des Vorsitzenden des Staatsrates der Deutschen Demokratischen Republik wahr.) Ettersom Folkekammeret siden bestemte seg å gjenforene DDR med Forbundsrepublikken Tyskland, ble det aldri avholdt noe presidentvalg i DDR. 8 Werner Skowron   1943– 16. august 1990  2. oktober 1990  CDU  Lothar de Maizière  Sabine Bergmann-Pohl

 Forbundsfinansministre i Forbundsrepublikken Tyskland 
 Under alliert okkupasjon 
miniatyr|Okkupasjonsmaktene regjerte Tyskland gjennom det allierte kontrollråd og innførte det hardeste skattetrykk i Tyskland noensinne. Kontrollrådet hadde kontor i bygningen Berlins kammerrett, navnet på bygningen og institusjonen Berlin høyesterett.

Da Tyskland kapitulerte 7. og 8. mai 1945 opphørte staten i praksis å eksistere, og de fire okkupasjonsmaktene overtok ledelsen av landet. For denne ledelsen gjaldt det to grunnprinsipper: hver av de øverstkommanderende, Eisenhower, Montgomery, Zjukov og Tassigny var innenfor sitt lands okkupasjonssone, kun ansvarlig overfor sine egne regjeringer. I saker som  gjaldt hele Tyskland opptrådte de fire som et kollektivt beslutningsorgan, det allierte kontrollrådet. Beslutningene i rådet måtte treffes enstemmig. En rekke beslutninger om skatter ble truffet i enstemmige vedtak i kontrollrådet.

Sakene for kontrollrådet ble forberedt av de alliertes nestkommanderende, Clay, Sokolovskij, Robertson og Koeltz. Under disse oppsto det et stort byråkrati, organisert i tilsammen tolv direktorater. Direktørstillingene skiftet med jevne mellomrom mellom de fire okkupasjonsmaktene. 

Det enhetlige føderale skattevesen som var opprettet i 1919, ble som resten av statsforvaltningen oppløst i 1945. De ansatte i skattevesenet fortsatte imidlertid sitt arbeid under ledelse av de allierte okkupasjonsmaktene. I denne perioden gjennomførte det allierte kontrollrådet den sterkeste beskatning i Tyskland noensinne. I mars 1948 trakk Sovjetunionen seg fra kontrollrådet som protest mot Sekslandskonferansen i London og i juni samme år startet Berlinblokaden.

Tyskland innførte i 1948 Deutsche Mark til erstatning for Reichsmark. Etter denne reformen fulgte en betydelig økonomisk oppgangstid for landet.

 Selvstendig stat fra 1949 
Forbundsrepublikken Tyskland ble etablert med sin grunnlov i mai 1949, og den første regjering Adenauer I, i september samme år. Grunnloven delte retten til beskatning mellom den føderale staten og delstatene.Grunnloven på justisdepartementets internettside, se kapittel X Das Finanzvesen besøkt 5. august 2014 Det ble etablert atskilte skattemyndigheter i det føderale Tyskland og i hver enkelt delstat. Denne arbeidsdelingen har ført til et relativt komplisert skattesystem som imidlertid siden har vært gjenstand for reformer. 

Finansminister Fritz Schäffer brukte mye av sin åtteårige tjenestetid fra 1949 til 1957 til å behandle konsekvensene av det nasjonalsosialistiske styret og sikringen av den tyske valutaens verdi. Det skjedde gjennom en streng budsjettpolitikk. En planlagt, gjennomgripende «organisk skattereform» ble ikke gjennomført. En viktig enkeltstående reform har likevel vært innføringen av omsetningsavgiften i 1967. Tysklands omsetningsavgift er en sisteleddsavgift, altså en merverdiavgift.Bundeszentrale für politische Bildung: Mehrwertsteuer besøkt 5. august 2014

Den tidligere deling mellom et departement for statens eiendeler (tysk: Bundesschatzministerium) og ett finansdepartement, er forlatt til fordel for bare ett departement, finansdepartementet. 

 Etter Tysklands gjenforening 
miniatyr|Tyskland hadde riksmark inntil 1948
miniatyr|Tyskland innførte euro i 2002 (elektronisk fra 1999)
Etter Tysklands gjenforening fikk Treuhandanstalt oppgaven med å avvikle eller privatisere den såkalte Volkseigentum fra DDR-tiden. Treuhandanstalt ble oppløst i 1994. Allerede fra 1990 hadde det gjenforente Tyskland ett skattesystem for hele landet.

 Forbundsminister for finans 75px|Forbundsrepublikken Tysklands våpen Nr. Navn  Bilde Leveår Parti Tiltredelsesår Fratredelsesår  Regjering 1  Fritz Schäffer 75px 1888–1967 CSU 20. september 1949	 29. oktober 1957Adenauer I Adenauer II2  Franz Etzel  KAS-Etzel, Franz-Bild-638-1.jpg|75px  1902–1970 CDU 29. oktober 1957 14. november 1961Adenauer III3 Heinz Starke    1911–2001 FDP  14. november 1961	  19. november 1962Adenauer IV 4 Rolf Dahlgrün   1908–1969 FDP  13. desember 1962	 28. oktober 1966Adenauer VErhard I 5 Kurt Schmücker  75px  1919–1996 CDU  28. oktober 1966 	 30. november 1966Erhard II 6 Franz Josef Strauß   75px  1915–1988 CSU  2. desember 1966 	 20. oktober 1969Kiesinger 7 Alexander Möller   75px  1903–1985 SPD   22. oktober 1969	13. mai 1971Brandt I 8 Karl Schiller   75px  1911–1994 SPD   13. mai 1971	 7. juni 1972Brandt I 9 Helmut Schmidt   75px  1918–2015 SPD   7. juni 1972 	 16. mai 1974Brandt IBrandt II 10 Hans Apel   75px  1932–2011 SPD   16. mai 1974	  15. februar 1978Schmidt ISchmidt II 11 Hans Matthöfer   75px  1925–2009 SPD   16. februar 1978 28. april 1982Schmidt IISchmidt III 12 Manfred Lahnstein   75px  1937– SPD   28. april 1982	  1. oktober 1982Schmidt III 13 Gerhard Stoltenberg   75px  1928–2001 CDU  4. oktober 1982 	 21. april 1989Kohl IKohl IIKohl III 14  Theodor Waigel  75px  1939– CSU 21. april 1989 	 27. oktober 1998Kohl IV 15 Oskar Lafontaine   75px 1943–  SPD  27. oktober 1998 	 18. mars 1999Schröder I 16 Hans Eichel   75px  1941– SPD   12. april 1999	  22. november 2005Schröder ISchröder II 17 Peer Steinbrück   75px  1947– SPD  22. november 2005 	 28. oktober 2009Merkel I 18 Wolfgang Schäuble   75px  1942– CDU  28. oktober 2009 	 24. oktober 2017Merkel IIMerkel III19Olaf Scholz99x99pk1958–SPD14. mars 20188. desember 2021Merkel IV20Christian Lindner111x111pk1979–FDP8. desember 20216. mai 2025Scholz21Lars Klingbeil133x133pk1978–SPD6. mai 2025sittendeMerz

 Referanser 


Finansministre