Amazonasregnskogen

Amazonasskogen, også kalt Amazonas-jungel, er en fuktig bredbladet tropisk regnskog i Sør-Amerika. Skogen utgjør et eget biom, et område med tropisk regnskog og andre økoregioner som dekker det meste av Amazonasbekkenet og noen tilstøtende områder i nord og øst. Biomet inneholder sesongvis oversvømmet skog, lavlands- og montane terra firma-skog, bambus- og palmeskog, savanne, sandhei og alpin tundra. Det dekker det meste av Amazonasbekkenet i Sør-Amerika og består av 6,9 millioner km² regnskog.

Størstedelen av skogen, 58 %, er i Brasil, fulgt av Peru med 13 %, Colombia med 10 %, og mindre deler i Bolivia, Ecuador, Fransk Guyana, Guyana, Surinam og Venezuela. Amazonas representerer over halvparten av det totale arealet av gjenværende regnskoger på jorden, og omfatter den største og mest biologisk mangfoldige området av tropisk regnskog i verden, med anslagsvis 390 milliarder individuelle trær av totalt 16 000 arter.

Mer enn 30 millioner mennesker av 350 forskjellige etniske grupper bor i Amazonas, som er delt inn i ni forskjellige nasjonale politiske systemer og 3 344 formelt anerkjente urfolksområder. Urfolk utgjør 9 % av den totale befolkningen og 60 av gruppene er stort sett isolert fra omverdenen. Storskala avskoging skjer i skogen, og skaper ulike skadevirkninger. I 2023 publiserte Verdensbanken en rapport som foreslo et økonomisk program i regionen uten avskoging.

 Etymologi 
Navnet Amazon skal ha sitt opphav fra en krig den spanske conquistadoren Francisco de Orellana (1511–1546) utkjempet mot Tapuyas og andre stammer. Kvinnene i stammen kjempet sammen mennene, som skikken der var. Orellana hentet navnet Amazonas fra amasonene i gresk mytologi.

 Geografi 
mini|Amazonas-biomet ( i hvitt) og nedbørfelt (i lyseblått)

Ni land deler Amazonasbekkenet og det meste av regnskogen, 58,4 %, er innenfor Brasils grenser. De øvrige åtte landene er Peru med 12,8 %, Bolivia med 7,7 %, Colombia med 7,1 %, Venezuela med 6,1 %, Guyana med 3,1 %, Surinam med 2,5 %, Fransk Guyana med 1,4 % og Ecuador med 1 %. Med bekkenet menes at området danner en fordypning i jordoverflaten.

Amazonasregnskogen ligger i beltet for den østlige passatvinden som transporterer fuktig, varm luft fra den tropiske delen av Atlanterhavet inn over skogen. Amazonasbekkenet er nedbørsfelt for Amazonasfloden som er verdens største elvesystem. Amazonas er ikke verdens lengste elv, men har størst vannføring av alle verdens elver og drenerer rundt en tredjedel av hele Sør-Amerika.Næverdal, Cato:  (2025) Ved utløpet har den en vannføring som tilsvarer en femtedel av alt ferskvann som føres ut i verdenshavene.

Amazonasbekkenet er verdens største elvebasseng og inneholder rundt 29 % av verdens ferskvann. Amazonasregnskogen er større enn Kongobassenget og den indonesiske regnskogen til sammen, som er verdens største etter Amazonasregnskogen. Amazonasregnskogen er i tillegg det habitatet i verden med størst biodiversitet. Rundt 15 % av all fotosyntese på jorden skjer i Amazonasregnskogen og det er estimert at 17 % av alt karbon som er samlet i vegetasjon på jorden er lagret i skogen.

 Amazonasbiomet 
Amazonasregnskogen utgjør et eget biom på jordkloden som dekker et landareal på rundt 6,9 millioner km². Biomet består av selve regnskogen og andre tilstøtende økosystemer som savanne, gresslette og sump. Amazonasbekkenet utgjør nedbørsområdet til alle elvene som munner ut i Amazonas. Slik sett er regnskogen i Guinea ikke i Amazonasbekkenet, men er tilknyttet Amazonasregnskogen.

Amazonasbiomet utgjør et område på 6 700 000 km², omtrent to ganger Indias landareal. Biomet tilsvarer omlag hele Amazonasbekkenet, er avgrenset av områder i Andesfjellene i vest og cerrado (savanne) i sør og inkluderer land mot nordøst som strekker seg til Atlanterhavet med lignende vegetasjon som i Amazonasbekkenet.

I Brasil dekker biomet mer enn 4 100 000 km² og dekker hele eller deler av delstatene Acre, Amazonas, Roraima, Rondônia, Pará, Amapá, Maranhão, Tocantins og Mato Grosso. Amazonasbiomet dekker 49,29 % av Brasil. 16 % av biomet er i Peru.

 Fysisk miljø 
mini|Amazonas regnskog

De geologiske forholdene i Amazonasregnskogen er resultatet av samvirke mellom platetektonikk, klima, dynamisk topografi og havnivåendringer som har fått virke over mange millioner år. Dermed er geologien svært forskjellig i området, noe som har gitt den store biodiversiteten i området. Amazonasbekkenet har kompleks og sammenvevde akvatiske og terrestiske økosystemer, som store elveslettee, kroksjøer og speseille terra firme-skoger med mer enn 50 forskjellige økosystemer.

Amazonasregnskogen betraktes som verdens største intakte regnskog, selv om minst 13 % av den er tapt og yterligere 17 % er skadet.

Av verdens tre store regnskoger, i Sørøst-Asia, Kongo og Amazonas, er det bare skogen i Kongo som fortsatt fungerer som et effektivt karbonlager for jorden klimasystem. Amazonasregnskogen har en netto kjøleeffekt på jorden, men endringer kan gi motsatt effekt.

 Terreng 
mini|Cerros de Mavecure i Guyana-skjoldet i Colombia

Mye av terrenget i Amazonas, spesielt rundt elvene, er lavlandssletter. Guianasskjoldet er et område med høyland langs grensen mellom Brasil, Venezuela og Guyana. Det sørlige Amazonas er høyland som krysser deler av Rondonia, Mato Grosso og de sørlige delene av Amazonas og Para.

Amazonasbekkenet krysses av fjellrygger («paleoarches») som forbinder Guyana- og Sentral-Brasil-skjoldene og deler det inn i geologiske underbekkener. Disse ryggene kalles buer (engelsk «Arch»). Noen av dem er Iquitos-buen i Peru og Acre, Carauari-buen over Rio Negro og Solimões, Purus-buen vest for Manaus, Monte Alegre-buen vest for Tapajós og Gurupa-buen vest for Marajó. Paleobekkener mellom buene danner sentre for biologisk diversifisering. Dermed regnes Iquitos-buen som hovedårsaken til de forskjellige artene av frosker og gnagere som finnes der, samt forskjellige skogtyper på hver side av ryggen.

 Jordsmonn 
Jorda i Amazonasbekkenet er generelt svært næringsfattig, og områder som blir avskoget er ofte uegnet for jordbruk eller beite. En stor del av det fosfor som er nødvendig for livet i Amazonasregnskogen tilføres via vinder og røyk fra Afrika. Røyken kommer fra brenning av biomasse i Afrika. I regionen er det svært stor forskjell mellom jordartene. Hele 19 av de 32 jordartene som er definert av World Reference Base for soil resources finnes i Amazonasbekkenet.

Det årlige støvet fra Afrika (Sahara) erstatter den tilsvarende mengden fosfor som årlig vaskes bort i Amazonaskogens jord fra regn og flom. Fosfor er avgjørende for planters stoffskifte, og ved mangel på grunnstoffet påvirkes planteveksten straks.Aarnes, Halvor:  (2024) NASAs CALIPSO-satellitt målte mengden støv som transporteres med vinden fra Sahara til Amazonas. Gjennomsnittlig transporteres det 182 millioner tonn støv hvert år (noe støv faller ned i Atlanterhavet), hvorav 15 % faller over Amazonasbassenget.

 Klima 
Den brasilianske delen av Amazonasregnskogen har gjennomsnittstemperatur på 22–26 C° og gjennomsnittlig nedbør på 2300 mm per år, men det er store variasjoner fra en region til en annen. Det er også store variasjoner i total nedbør og fordeling av nedbør gjennom året. Regnskogen som helhet har årlig nedbør fra 1500 til 3000 mm. Nytt løv kommer ved inngangen til tørkesesongen slik at det oppstår større grad av evapotranspirasjon når tørken tar til. Evapotranspirasjon vil si at trærnes blader slipper ut vann. Dette gir tilførsel av fuktighet i luften og motstand mot ekstreme tørkeepisoder.

Området er så stort og ligger midt i den intertropiske konvergenssonen, nedbør over skogen resirkuleres via evapotranspirasjon, slik at i de vestlige delene er mer enn halvparten av nedbøren resirkulert regn som opprinnelig falt i de østlige delene. Skogen opptrer som en gigantisk «vannpumpe», slik all nedbøren som faller over området i øst blir resirkulert fem til seks ganger mot vest. I praksis påvirker skogen sitt eget klima. Trærne slipper ut vann gjennom bladene og dermed avgis varme til atmosfæren når vannet i neste omgang kondenserer. Varmetilførselen gir tilstrømning av enda mer fuktig luft fra Atlanteren fordi den varme luften stiger opp, gir lavere lufttrykk over skogen og det dras inn en kontinuerlig luftstrøm fra havet. Transport av store mengder fuktig luft kalles for en atmosfærisk elv.

 Vann 
mini|Hvitt vann i Solimões og svart vann i Rio Negro konvergerer for å danne Amazonas-elven.

Amazonas er den store elven som drenerer Amazonasbekkenet. Den får tilførsel av mindre elver som fører svart, hvit eller klart vann. Rio Negro («Den svarte elven») har kulsvart vann forårsaket av nedbrytning av organisk materiale i sumper langs kantene, kombinert med noe silt. Rio Branco («Den hvite elven») og selve Amazonas har gulaktig vann med en del silt.

Amazonas og dens store sideelver som Xingu, Tapajós, Madeira, Purus og Rio Negro danner barrierer for spredning av planter, dyr og til og med insekter. Således finner man den hvitfrontede kapusinen (Cebus albifrons) og Pithecia hirsuta vest for Tapajós, mens Chiropotes albinasus bare finnes øst for elven.

 Naturhistorie 
Regnskogen ble sannsynligvis dannet under eocenepoken (for 56 til 33,9 millioner år siden). Det oppstod en temperaturreduksjon i tropene da Atlanterhavet hadde utvidet seg tilstrekkelig til å gi varmt, fuktig klima i Amazonasbekkenet. Regnskogen har eksistert i minst 55 millioner år, og det meste av regionen forble uten biomer av savannetypen i det alle fall frem til siste istid da klimaet var tørrere og savannen mer utbredt.

Etter Kritt-paleogen-utryddelsen kan forsvinningen av dinosaurene og det fuktigere klimaet ha ført til at den tropiske regnskogen spredde seg over kontinentet. For 66 til 34 millioner år siden strakte regnskogen seg så langt sør som til 45°-breddegrad. Klimasvingninger i løpet av de siste 34 millioner årene har ført til at savanneregioner har utvidet seg inn i tropene. Under oligocen, for eksempel, var regnskogens utbredelse bare som et relativt smalt bånd. Den ekspanderte igjen i løpet av midt-miocen, og trakk seg deretter tilbake til en for det meste innlandsformasjon ved det siste istidens maksimum. Imidlertid klarte regnskogen å holde seg i god form under disse istidene, noe som muliggjorde overlevelse og utvikling av et bredt mangfold av arter.

Under midten av eocen antas det at nedbørfeltet til Amazonasbekkenet ble delt langs midten av kontinentet av Purus-buen. Vann på østsiden rant mot Atlanterhavet, mens i vest rant vannet mot Stillehavet over Amazonasbekkenet. Da Andesfjellene reiste seg, ble det imidlertid skapt et stort basseng som omsluttet en innsjø, kjent som Solimões-bekkenet. De siste 5–10 millioner år brøt dette oppsamlede vannet gjennom Purus-buen og rant ut mot Atlanterhavet. Reisningen av Andesfjellene har hatt avgjørende rolle for utviklingen av det klimaet som Amazonasregnskogen har fått. Dette har å gjøre med at de over 2000 m høye fjellene blokkerer for fuktige luftstrømmer mot vest, slik at det faller mye nedbør over området.

mini|Luftfoto av Amazonas regnskog nær Manaus.

Det er bevis på at det har vært betydelige endringer i regnskogvegetasjonen i løpet av de siste 21 000 årene gjennom det siste istids maksimum og påfølgende avsmelting. Analyser av sedimentavsetninger fra Amazonasbekkenet og Amazonasviften indikerer at nedbøren i bassenget under siste ismaksimum var lavere enn nåværende, og dette nesten helt sikkert reduserte omfanget av fuktig tropisk vegetasjonsdekke i bekkenet. Det er imidlertid debatt om hvor omfattende denne reduksjonen var. Noen forskere hevder at regnskogen ble redusert til små, isolerte refugia atskilt av åpen skog og gressletter, mens andre hevder at regnskogen forble stort sett intakt, men ikke strakte seg så langt mot nord, sør og øst som det som er tilfelle i nyere tid.

 Økosystemer 
mini|Pico da Neblina på grensen mellom Brasil og Venezuela. Pico da Neblina nasjonalpark har en rekke økosystemer.

Det meste av det indre av Amazonasbekkenet er dekket av regnskog. Regnskog dekker mellom 5 500 000 og 6 200 000 km² av de 6 700 000 til 6 900 000 km² av Amazonasbiomet. De noe vage tallene skyldes at regnskogen har utydelige overganger til lignende biomer på tvers av grensene. Regnskogen er en tropisk bredbladskog, og kalles så fordi de fleste trærne har brede blader. Området rommer også oversvømt kantskog eller várzea, sesongskog og savanne. Skog med sesongmessig vekst dekker store deler av den sørøstlige grensen, med markerte tørre årstider. Amazonas inneholder områder med andre typer vegetasjon, som gressletter, sumper, bambus- og palmeskoger.

I Amazonasregnskogen er det omlag 390 milliarder trær. De gir leveområder og muliggjør liv som via næring og ly til de organismene og dyren som lever i skogen. Trærne gir et gunstig miljø som gir skygge mot solen, beskytter mot regn og vind, lagrer vann, bevarer jorden, renser luften for forurensende stoffer og lagrer store mengder karbon.

 Biomer, økosystemer, økotoner og habitater 
miniatyr|Guiana Amazonian Park i Fransk Guyana 

Biomet har 53 store økosystemer og mer enn 600 typer land- og ferskvannshabitater. Av økosystemene er 34 skogområder som dekker 78 % av biomet, 6 er andinske som dekker 1,5 %, 5 er flomsletter som dekker 5,83 %, 5 er savanne som dekker 12,75 % og 2 er tropiske stepper som dekker 1,9 %. Den brasilianske dele av Amazonasregnskogen har 30 av de 53 økosystemene, hvorav 19 er skoger som utgjør 77,5 % av arealet. Grensene til biomet har økotoner der det blander seg inn i andre biomer som cerrado.

Økosystemene i biomet inneholder et enormt biologisk mangfold. Det brasilianske miljødepartementet listet i 2013 opp 2500 træsorter og 30 000 plantearter. Det er 1400 fiskearter, 163 amfibier, 387 krypdyr og mer enn 500 pattedyr, inkludert 90 primater. 87 % av amfibiene, 62 % av krypdyrene, 20 % av fuglene og 25 % av pattedyrene er endemiske for biomet. Videre finnes 109 arter av øgler og amphisbaena, samt 138 arter av slanger. Av de 1300 fugleartene som påtreffes er 20 % endemiske og 8,4 % truet.

Amazonasregnskogen båstår av en rekke regioner og hver av disse regionene har særegen vegetasjon. I den brede definisjonen foretrukket av World Wide Fund for Nature (WWF) vil amazonasbiomet også inkludere tepui, eller bordtoppfjell, med spesiell vegetasjon.

 Tropisk regnskog 
Regnskog kjennetegnes av mye nedbør, generelt mer enn 1800 mm årlig, og et varmt og fuktig klima, samt eviggrønne trær. Regnskog har en karakteristisk vertikal lagdeling for plante- og dyrelivet. Den høyeste vegetasjonen, altså trekronene, strekker seg opp mellom 30 og 50 m over bakken. De fleste trærne har tykke læraktige blader og grunne rotsystemer. Røttene er vanligvis ikke mer enn noen få cm dype. Regn drypper ned fra bladene og siver ned langs trestammene til bakken og mye vann forsvinner ut av bladene i form av transpirasjon.

Laget med trekroner består av vegetasjon som er omtrent 6 m tykt. Noen trær strekker seg over dette laget og blir rundt 60 m høye. Disse trærne har ofte få blader oppover stammen, men desto mer i toppen. Laget med trekroner består av et tette nettverk av blader og grener som danner et «tak» over lagene under. «Taket» blokkerer for vind, nedbør og sollys, og skaper et fuktig, stille og mørkt miljø under. I laget med trekroner spres frø med frukter som mange forskjellige dyr levere av. Disse spesialiserte dyrene har utviklet gode egenskaper for å klatre, gli og hoppe for å finne mat og unnslippe rovdyr.

mini|Skogbunnen i regnskog i Colombia

Underskogen ligger flere meter under nivået med trekroner, og har et enda mørkere, roligere og fuktigere miljø. Plantene her er mye kortere og har større blader enn plantene som dominerer trekronene. De store bladene fanger opp det minimale sollyset som slipper gjennom ovenfra. Mange dyr benytter seg av det svakt opplyste miljøet for kamuflasje.

Det nest laveste laget av regnskogen er fylt med små trær, lianer og epifytter, og planter som orkideer, bromeliaer og bregner. Noen av disse er parasittiske og kveler vertens stammer, mens andre bruker trærne bare for å klatre. Regnskogbunnen er ikke ufremkommelig. Jordoverflaten er bar, bortsett fra et tynt lag med humus og nedfalne blader. Skogbunnen er det mørkeste nivået og det er svært vanskelig for planter å vokse her, derimot er det her forråtnelse og nedbrytning skjer. Nedbrytere, som termitter, snegler, ormer og sopp, trives på skogbunnen. De grunne røttene til trærne absorberer næringsstoffene som dannes ved nedbryting. Klimaet i skogbunnen er meget stabilt. De øvre delene av trekronene og de nedre grenene filtrerer sollys og varmestråling, samt reduserer vindhastigheten, slik at temperaturene holder seg ganske jevne gjennom dagen og natten.

 Fuktig skog 
mini|Kukenan Tepuy i Venezuela. Toppene av Tepui har unik vegetasjon.

I den sørvestlige delen av Amazonasskogen er det minst 161 500 km² dominert av bambus. Denne forekommer i områder hvor det har vært tektonisk løft kombinert med rask erosjon og dårlig drenering. I hvert område med bambus blomstrer alle plantene hvert 27.–28. år, og produserer et stort antall frø før de dør. Chandleless State Park ligger i sentrum av bambusskogregionen i det sørvestlige Amazonas-biomet, og har tre endemiske arter av bambusslekten Guadua. Vegetasjon er klassifisert som skog med palmer, skog med bambus, alluvial skog med bambus og tett skog.

Før den britiske botenikeren Ghillean Prances utga sin studie i 1979, kalte lokalbefolkningen og mange forskere de permanent vannfylte sumpen i nedre deler av Amazonasregnskogen for «igapó» og alle typer periodisk oversvømmet land for «várzea». En nyere definisjon, som Prance står bak, er denne:
Type flom Type vann Navn Sesongbestemt Whitewater Sesongbestemt varzea Blackwater Sesongbestemt igapó Tidevann Saltvann Mangrove Ferskvann Tidevanns varzea Uregelmessig nedbør Flommarksskog Permanent Whitewater Permanent sumpskog Svartvann og klart vann Permanent igapó

Store oversvømmede områder er Iquitos, Purus, Monte Alegre, Gurupa og Marajó várzeas. Majaró várzea ligger ved munningen av Amazonas og påvirkes av både ferskvann og tidevannsstrømmer.

 Campina og campinarana 
Campina er åpen skog på sandjord der sollys kan nå bakken. Mer enn halvparten av artene av orkideer i Amazonasregnskogens lavland finnes i denne typen skog. Begrepene campina og campinarana beskriver begge hvite sandsavanner som er svært næringsfattige. De kan bli oversvømmet med jevne mellomrom eller sesongmessig. Vegetasjonen her er forkrøplet. Begrepet campinarana brukes om overgangen mellom campina og regnskogen.

Campinarana finnes i isolerte nedbørsområder rundt elvene Rio Negro- og Rio Branco nord i Brasil. Flekker av campinarana, som kan dekke flere tusen kvadratkilometer, finnes i overgangsregionen fra Guyanaskjoldet til Amazonasbekkenet. Campinarana finnes vanligvis på utlutet hvit sand rundt sirkulære sumpete fordypninger i tropisk fuktig skog i lavlandet. Jorden har lite innhold av næringsstoffer, med svært sur humus. Campinarana har innslag av savanne, kratt og skog. Savannen består hovedsakelig av gress og lav, som finnes på våte sletter ved innsjøer og elver. Krattet har bar sand, urteaktige planter, busker og trær ikke høyere enn 7 m.

 Restinga 
mini|Sanddyner og vegetasjon i Lençóis Maranhenses nasjonalpark.

Restingas er en type kystdynehabitater som strekker seg langs kysten av det nordøstlige Brasil. Den er ispedd laguner, mangrover og flekker av caatinga savanne. Landet bak sanddynene kan bestå av dvergpalmer, bromeliaer, bregner, busker, gress og krat. De mer utsatte områdene har hovedsakelig middels høyt gress og kratt, mens lune områder har innslag av kaktus og lavtvoksende tørt kratt. Økoregionen har forskjellige endemiske arter. Lençóis Maranhenses nasjonalpark verner et stort område av dette habitatet.

 Elvesletter 
mini|Luftfoto av Amazonas regnskog nær Manaus i Brasil.

Hvert år blir 250 000 km² av Amazonas elvesletter oversvømt, noe som utgjør 3–4 % av Amazonasbekkenet. Når oversvømmelsen inntreffer, mottar områdene rundt næringsrike sedimenter fra Andesfjellene. På grunn av dette har økosystemer og habitater utviklet seg med et stort antall arter. Årsaken til oversvømmelsene er sesongvis kraftig nedbør og at elvene er slake. Vannstanden hever seg 7,5–15 m og vannet når opptil 20 km ut fra sine normale elvebanker. En egen skogtype vokser i områdene som blir satt under vann.

 Biologisk mangfold, flora og fauna 
mini|Avskoging i Amazonas-regnskogen truer mange arter av trefrosker, som er svært følsomme for miljøendringer (På bildet en gigantisk bladfrosk)

Selv om Amazonasregnskogen utgjør mindre enn 1 % av jordens landoverflate inneholder den 18 % av alle karplanter, 14 % av verdens fugler, 9 % av pattedyr, 8 % av amfibier og 18 % av tropiske fiskearter. En antar i tilegg at 1 g av jord fra regnskogen kan inneholde tusen forskjellige sopparter. Opptil 90 % av artene i visse områder antas å være ukjent for vitenskapen. En svært stor andel av artene i Amazonasregnskogen er endemiske, hvilket vil si at de ikke påtreffes noe annet sted. Således er 34 % av pattedyrene og 20 % av fuglene endemiske, det samme gjelder for 58 % av ferskvannsfiskene.

Biomet går over flere land og eksakte tall for antall arter finnes således ikke. Amazonas regnskog er hjemsted til rundt 40 000 plantearter, 2,5 millioner insektarter, rundt 1300 fugler og 430 arter av pattedyr, samt rundt 2200 fiskearter. Én av fem av alle jordens fuglearter finnes i Amazonas regnskog, og én av fem av fiskeartene lever i Amazonas elver og bekker. Forskere har beskrevet mellom 96 660 og 128 843 virvelløse arter i Brasil alene.

Tettheten av arter er formidabel. Hver hektar av Amazonasregnskogen inneholder rundt 1 milliard av virvelløse dyr. Mengden arter per hektar er vist i tabellen:

+Antall arter per hektar i Amazonas regnskog Type organisme:  Fugler  Trær  Epifytter  Reptiler  Amfibier  Fisk  Primater Antall arter per hektar:  160  310  96  22  33  44  10

Det biologiske mangfoldet i Amazonasskogen blir stadig mer truet, først og fremst på grunn av tapte habitater forårsaket av avskoging, samt økt hyppighet av branner. Over 90 % av Amazonas plante- og virveldyrarter (13 000–14 000 totalt) kan ha blitt påvirket til en viss grad av branner.

 Fauna 
Fordi området strekker seg over flere land finnes ikke eksakte tall for antall arter. I delen som er innenfor Brasils genser er det minst 311 pattedyr, 1300 fugler, 273 krypdyr, 232 amfibier og 1800 fiskearter (i ferskvann). I elvene finner finnes pattedyr som amazonasdelfin og arasildeltadelfin, amazonasmanat, kjempeoter og elveoter. I skogene finnes den truede jaguaren, maurslukere og at stort antall arter av primater som kapusineraper, edderkoppaper, ullaper og brølaper, samt fugler som hvithodehegre og natthegre. Ifølge Chico Mendes Institute for Biodiversity Conservation (ICMBio), er biomet tilholdssted for 10 % av verdens primatarter.

Det er et stort mangfold av fisk, som Arapaima gigas, Brachyplatystoma capapretum, pirayaer, søramerikansk lungefisk (Lepidosiren paradoxa), sommerfuglfisk, haier, elektrisk ål og skater. Variasjonen av fisk er så stor at biomet inneholder 85 % av artene i hele Sør-Amerika, omtrent 2000. Reptiler er også rikelig tilstede i Amazonas: alligatorer (inkludert svartkaiman, den største av alle alligatorer, opptil 6 meter lang), skilpadder, øgler og slanger, som anakonda.

Regnskogen inneholder flere arter som kan være farlige for mennesker. Blant de største rovdyrene er svartkaiman, jaguar, puma og anakondaer. I elven kan elektriske åler gi elektriske støt som kan bedøve eller drepe, mens pirayaer er kjent for å bite og skade mennesker. Ulike arter av pilgiftfrosker skiller ut lipofile alkaloidtoksiner gjennom kjøttet. Det er også mange parasitter og sykdomsbærere. Vampyrflaggermus bor i regnskogen og kan spre rabiesviruset.

Det er mange amfibier i vann og jordsmonn i Amazonas. De er frosker og padder i forskjellige størrelser og farger. Det er også et stort antall arter av fugler, som tukaner, parakitter, røde araer, orgelsmett og harpyørn. Det største antallet arter er imidlertid blant leddyrene (som hovedsakelig omfatter insekter, edderkoppdyr og krepsdyr). Det er anslått at det er 2,5 millioner slike arter. Det er mengde biller, sommerfugler, møll, maur, edderkopper, fluer, bier, veps og flere andre.

 Flora 
Det biologiske mangfoldet av plantearter er det høyeste på jorden og en studie fra 2001 fant at en kvart kvadratkilometer ecuadoriansk regnskog hadde mer enn 1100 trearter. Gjennomsnittlig plantebiomasse er beregnet til 356 ± 47 tonn per hektar, men med store variasjoner. Det totale antallet treslag i regionen er anslått til 16 000.

Det grønne bladarealet til planter og trær i regnskogen varierer med omtrent 25 % som følge av sesongmessige endringer. Bladene utvider seg i den tørre årstiden når sollys er på sitt sterkeste, og gjennomgår deretter absisjon i den våte årstiden. Disse endringene gir en balanse av karbon mellom fotosyntese og respirasjon.

Det er en mengde trær av stor betydning som açai, gummitre, andiroba (Carapa guianensis), pupunha (Bactris gasipaes), mahogni, sedertre, kakao, cupuassu (Theobroma grandiflorum), guarana og tucuma (Astrocaryum aculeatum). Dinizia excelsa er det høyeste treslaget og kan bli nesten 90 m høyt. Noen andre kjente planter er Amazonavannlilje, assai og guarana.

En har kjennskap til at mer enn 100 planter i Amazonasregnskogen har blitt kultivert, i alle fall til en viss grad. På denne måten har plantelivet blitt påvirket av menneskene som har levd der.

 Menneskenes historie i Amazonas 
mini|Bilder av urfolk i Amazonasregnskogen fra den tysk zoologen Johann Baptist von Spixs reise i 1823–1831.
mini|Byen Manaus med over 2 millioner innbyggere er den største byen i Amazonas-bekkenet.

Mennesker har vært tilstede i Amazonasregnskogen i minst 12 000 år. Påfølgende utvikling førte til forhistoriske bosetninger langs periferien av skogen innen 1250 etter Kristus, noe som førte til endringer i skogdekket.

Lenge ble det trodd at skogen aldri har vært annet enn tynt befolket. Årsaken var at en har ansett det som umulig å opprettholde en stor befolkning basert på jordbruk, fordi jordsmonnet er så dårlig. Arkeolog Betty Meggers argumenterte for denne oppfatningen, noe hun beskrev i boken Amazonia: Man and Culture in a Counterfeit Paradise. Hun hevdet at en befolkningstetthet på 0,2 per km² er det maksimale som kan opprettholdes. Nyere antropologiske funn har imidlertid vist tegn til at regionen faktisk var tett befolket. Områdene i Upano-dalen i dagens østlige Ecuador har oppstått før alle kjente komplekse Amazonas-samfunn. De tidlige boseterne utviklet forskjellige kulturer, noe som har gitt seg utslag i forskjellige kunstneriske utrykk i stein, samt at de også anvendte forskjellige verktøy av stein. Rundt 5000 år før Kristus utviklet forskjellige grupper keramikk. Utviklingen skjedde uavhengig og på forskjellige steder. Kulturene formet regionale identiteter, og gruppene hadde blitt påvirket av naturmiljøet og motsatt.

Flere millioner mennesker kan ha levd i Amazonas-regionen på begynnelsen av 1500-tallet, fordelt på tette kystbebyggelser, slik som den ved Marajó, i tillegg til bosettere i innlandet. Basert på estimater for mulig matproduksjon antydes det at over 8 millioner mennesker bodde i Amazonas i 1492. Fra begynnelsen av 1500-tallet og frem til 1700 hadde befolkningen blitt redusert med 90 %. Reduksjonen skyldes slaveri, kampanjer for utryddelse og utbrudd av sykdommer som menenskene fra Europa og Afrika hadde med seg. I 1900 var urbefolkningen på rundt 1 million, og i begynnelsen av 1980-årene var den mindre enn 200 000.

Amazonas-regionen hadde rundt 2000 en befolkning på 47 millioner, hvorav 2,2 millioner er urbefolkning fra mer enn 511 forskjellige grupper. Av urbefolkningen er det 66 grupper som er isolerte eller aldri har hatt kontakt med verden utenfor. Livet til urbefolkningen er sterkt avhengig av at skogen beholdes intakt fordi deres kultur er fysisk og åndelig tilknyttet området. Størsteparten av de som bor i Amazonas-regionen holder imidlertid til i byer.

 Utnyttelse av naturressurser 
mini|Gruvedrift i Amazonasregnskogen. 

Produkter som tas ut fra Amazonasregnskogen er tømmer, kveg for kjøtt- og lærproduksjon, soya, olje og gass og vannkraft, samt mineraler. Disse produktene eksporteres til Kina, Europa, USA, Russland og mange andre land. Hele området rundt Amazonasregnskogen var en bakevje, men som siden 1970-årene har blitt del av den globaliserte økonomien. Halvparten av storskala avskoging skjer i tre steg: Først tømmerhugst, så brukes hugstområdet til beiteland, deretter utvikles det videre som jordbruksland for soya, mais, ris, palmeolje og sukkerrør.

I 1970-årene gikk gikk verden, og Latinamerika med den, inn i en epoke med eksport og markedsliberal økonomi. Befolkningen i regionen ble byboere og en del av de landområder som før var felles, ble overtatt av private firmaer. I nyere tid er regionen en viktig leverandør av råvarer som jernmalm, soyabønner, kjøtt, petroleumsprodukter, gull, tømmer og elektrisk kraft. Denne utviklingen har ført til betydelig avskoging og miljøproblemer uten at livsbetingelsene for befolkningen har blitt særlig forbedret. Gjeld pekes på som et strukturelt problem og indirekte årsak til ødeleggelse av Amazonasregnskogen. Landene hvor regnskogen ligger er i kategorien mellominntektsland, noe som betyr at de ikke er kvalifisert til å få lån til lav rente eller utviklingshjelp.

I 1970-årene begynte byggingen av motorveien Transamazônica som representerte en stor trussel mot regnskogen. I tillegg til denne finnes mange illegale veier som gir tilgang til opprinnelig vanskelig tilgjengelige områder. Formålet med Transamazônica var å få en sammenhengende vei fra kystbyen João Pessoa til den nordøstre delen av Peru. Veien går rundt 4000 km inn i skogen, imidlertid har veien aldri blitt ferdigstilt på grunn av finansieringsproblemer og andre utfordringer.

Endringene i Amazonasregnskogen har skjedd med minimale krav til miljø og med styresmakter som har gitt stadig mer etter for de forskjellige aktørene. Det oppstår spenninger mellom økonomisk eksportavhengighet av råstoffer, internasjonal økonomis avhengighet av ressurser fra regionen, ujevnt maktforhold, sosial ulikhet, vold, korrupsjon og lovløshet. I årene 2015–2019 ble mer enn 230 urfolkledere drept på grunn av konflikter om land og naturressurser. Forsøk på skogsbevaring og utvikling har vært utsatt for både fremgang og tilbakeslag, på grunn av skiftende prioriteringer og mulighet til å håndtere problemene.

 Tømmerdrift 
mini|Tømmerstokker fra Amazonasregnskogen.

Helt siden kolonitiden har tropisk tømmer vært attraktivt som materiale i interiører og møbler, noe som tidlig førte til aktiv tømmerhugst. Selv om bare få trær er store nok til å være kommersielt drivverdige, fører uttak til at mange mindre trær skades og at trekroner som dekker området åpnes opp. Store tømmerstokker transporteres ut med traktorer og gir skader på skogbunnen og gir erosjon, vasker vekk næringsstoffer og påvirker bekker og elver. Imidlertid kan skogen vokse til igjen, men det tar lang tid. Tømmerdrift kan være bærekraftig og gi langsiktige inntekter, men ofte skjer hogsten illegalt og for kortsiktig profitt.

 Storfeproduksjon og jordbruk 
mini|Kveg i et avskoget område i Apuí kommune. 

De største driverne for tap og skader på skogen har endret seg over tid. Etter 2000 skyldes størsteparten av presset storfeproduksjon, som for en stor del går til eksport. Fra 1985 til rundt 2022 har arealene avsatt til jordbruk blitt triplet.

 Oljeutvinning 
Etter oppdagelsen av petroleumsforekomster i Amazonas har oljeboring økt jevnt, og nådde en topp i den vestlige delen i 1970-årene og i 2000-årene har boringen fortsatt med økt styrke. 

Omtrent 20 % av de globale olje- og gassreservene som ble oppdaget i årene 2022–2024 ligger i Amazonasregionen. Mesteparten av reservene befinner seg på kysten utenfor Guyana og Surinam, men det finnes også mange olje- og gassfelter som blir undersøkt eller lagt ut for salg (2025) i midten av Brasil på bredden av Amazonas og innenfor. Likeledes finnes det felter i Amazonasbiomets yttergrenser mot vest i Bolivia, Peru, Ecuador og Colombia. Mange av feltene overlapper med enten urbefolkningens land eller med beskyttede landområder.

Oljeselskapene etablerer sin virksomhet ved å åpne nye veier gjennom skogene, noe som ofte bidrar til avskoging i området, samt at reptiler, amfibier, fugler og andre dyr blir ihjelkjørt og at habitatene fragmenteres. 9,4 % av Amazonas territorium er påvirket av oljeutvinning (2022).

Konsesjoner for petroleumsuvinning og gruvedrift er gitt for 15 % av Amazonasregnskogen, foregår i 30 % av de beskyttede arealene og 37 % av reservatene for urbefolkningen er påvirket av gruvedrift, olje og gassutvinning. Seriøse selskaper har ikke vært spesielt interessert i å etablere seg i Amazonas, derimot har samarbeidende kriminelle og militære grupper vært sterkt utbredt. Denne involveringen har resultert i ekstrem voldsbruk og miljøødeleggelser, for eksempel oljeutslipp.

 Gruvedrift 
miniatyr|Brasiliansk gruvedrift. 

Gruvedrift er også en viktig pådriver for avskogingen. 17 % av arealet av Amazonas regnskog er påvirket av gruvedrift. På grunn av svært stor økning av markedsprisen på gull siden 1979 har illegale og uformelle gullgruver oppstått mange steder i skogen. Gruvedrift alene er estimert å bidra med rundt 10 % av avskogingen. Spesielt gir det uheldige konsekvenser at kvikksølv brukes i utvinningsprosessen. Kvikksølv brytes ikke ned, men transporteres med vann og i luften, skader økosystemene og gir helseskader for befolkningen.

Fra 2001 til 2020 har reduksjon av vegetasjon på grunn av gruvedrift i stor grad vært relatert til Brasil, Peru, Surinam og Guyana. I 2024 var 20 400 km² av regnskogen påvirket av gruvedrift.  Generelt er problemene med gruvedrift avskoging, forurensning og konflikter med urbefolkning.

Overgangen til sol- og vindkraft, digitalisering, økt etterspørsel etter cassiteritt (for utvinning av tinn) som også brukes til å finansiere gullgruvedrift, mangan og kobber, har gitt økt aktivitet og tiltrukket seg mange illegale gruvearbeidere til Amazonas. Dette førte til avskoging, ulike miljømessige og sosiale problemer. Generelt setter den store og økende etterspørselen etter metaller og mineraler, spesielt til produksjon av elektriske biler, press på regnskogen.

 Vannkraft og dammer 
Vannkraftverk med store dammer påvirker flommønstre som er avgjørende for å gi miljømessige signaler til arter slik at de kan fullføre sin livssyklus. Et annet problem er at vanntilførsel til flomsletter ikke lengre skjer som før. I tillegg oppstår opphopning av sedimenter som gir endringer i landskapet, samt forstyrrer strømmen av næringsstoffer og flyten av sedimenter til flomsletter og andre habitater. Demninger innebærer ofte oversvømmelse av store områder. Større demninger kan oversvømme store områder slik at habitater ødelegges. Vannkraftverk er den vanligste årsaken til nedgradering, reduksjon eller tap av juridisk beskyttelse av verneområder.

 Handel med eksotiske dyr 
På grunn av Amazonasregnskogens enorme innhold av arter er den også utsatt for lovlig og ulovlig utførsel og salg av eksotiske planter og dyr. Denne handelen har ført med seg overbeskatning av truede arter, spesielt de som også er utsatt for tap av habitat. Illegal handel med eksotiske arter skjer også sammen med andre ulovlige aktiviteter som gruvedrift, narkotikahandel og ulovlig hogst. Handel med planter og dyr er drevet at et globalt marked for gastronomi og medisin, i tillegg til etterspørsel etter eksotiske kjæledyr.

 Ødeleggelser av regnskogen 
mini|Hugget og brent skog i Apuí kommune. 

En regner med at av Amazonasregnskogens 15 000 arter av trær, er 36–57 % sannsynligvis truet med global utryddelse. Dog er tallene usikre siden mange arter ikke har fått sin status vurdert. Eviggrønne skoger i Amazonas står for omtrent 10 % av verdens terrestriske primærproduktivitet og 10 % av karbonlagrene i økosystemene, i størrelsesorden 1,1 × 1011 tonn karbon. 

Amazonasregnskogen anslås å ha akkumulert 0,62 ± 0,37 tonn karbon per hektar per år mellom 1975 og 1996. I 2021 ble det for første gang oppdaget at skogen avga mer klimagasser enn den absorberte. 

Avskoging i Amazonasregionen har negativ innvirkning på det lokale klimaet. Det var en av hovedårsakene til den alvorlige tørken i Brasil i årene 2014–2015. Dette er fordi fuktigheten fra skogene er viktig for nedbøren i Brasil, Paraguay og Argentina. Halvparten av nedbøren i området kommer fra skogene.

Ofte sies det at skogen produsere mer enn en fjerdedel av jordens oksygen, men det riktige er at mye av oksygenomsetningen finner sted i området. Nettobidraget fra Amazonasskogens økosystemer til verdens oksygenbeholdning er omtrent null. Det er således ikke riktig at regnskogen er «verdens lunger».

 Avskoging 
mini|Avskoging i delstaten Maranhão i Brasil.
mini|Skogbranner i et urfolksterritorium Brasil.
mini|Mesteparten av Amazonas regnskog er innenfor Brasils grenser, hvor tapet av tropisk urskog i betydelig grad overgår tapet i de andre landene regnskogen er del av.
mini|Totalt sett har 20 % av regnskogen i Amazonas blitt «forvandlet» (avskoget) og ytterligere 6 % har blitt «sterkt forringet», noe som får Amazon Watch til å advare om at Amazonia er midt i en krise mot et vippepunkt.
mini|Urfolksdemonstranter fra Vale do Javari

Før 1960-årene var tilgangen til skogens indre svært begrenset, og skogen forble i utgangspunktet intakt. Farmer som ble etablert i 1960-årene var basert på jordbruk og svedjebruk. Imidlertid klarte ikke kolonistene å administrere åkrene og avlingene på grunn av stadig reduksjon av jordens fruktbarhet og ugressinvasjon. Jordsmonnet i Amazonas er produktivt i bare en kort periode, så bøndene flyttet stadig til nye områder for å rydde mer land. Denne praksisen førte til avskoging og forårsaket omfattende miljøskader.Watkins, J., Griffiths, G., & University of Reading. Department of Geography. (2000). Forest destruction and sustainable agriculture in the Brazilian Amazon : a literature review. Dept. of Geography, University of Reading. p=15–17

Fra 2002 til 2022 har over 27 millioner hektar av urskogen i Amazonas-biomet gått tapt. I tillegg har 6,7 millioner hektar blitt påvirket av branner. I den brasilianske delen av Amazonas, hvor tapene har vært akselererende, har tapene av skog vært opp mot 30 %. Tapene av skog har variert fra region til region, noe som skyldes skiftende politiske holdninger. Om skogen skal reddes, må alle de ni landene gå sammen for et samordnet og ambisiøst opplegg for bevaring.

Ifølge Coalizão Brasil Clima, Florestas e Agricultura («Brasils koalisjon for klima, skog og landbruk»), foregår rundt 90 % av avskogingen i landet ulovlig.

 Skogbranner 
Branner i Amazonasregnskogen har blitt stadig mer intense på grunn av klimaendringer. Samtidig bidrar brann til stadig flere branner ved å gi gunstige forhold for utbrudd. Dette på grunn mindre kompakt, tørrere og mer brannfarlig vegetasjon enn i opprinnelig skog. I fremtiden kan skogbrann gi større bidrag til klimagassutslipp enn avskoging, spesielt om klimaendringer og arealbruksendringer skjer innover i områder utsatt for brann.

Skogbranner er ikke noe som Amazonasregnskogen gjennom evolusjon har utviklet seg til å tåle. Under normale forhold er vegetasjonen lite brennbar på grunn av høy fuktighet. Når branner starter, er det underskogen som rammes og som ødelegges. Brannene her utvikler seg sakte, avgir lite energi og brenner sjelden høyere enn 0,5 m. Imidlertid kan store trær også dø etter at underskogen er ødelagt, dessuten dør dyr som ikke greier å flykte raskt nok, og store habitatområder skades. Skogbrannene kan dermed endre økosystemene og ha store konsekvenser oppover i de trofiske nivåene. Skogen kan restitueres etter branner, men det tar lang tid og i hvilken grad den bygger seg opp, er usikkert. Skogbrannene har i tillegg stor betydning på tap av karbon. Ettersom disse brannene fortsetter å bevege seg nærmere sentret av Amazonasbekkenet, vil innvirkning på det biologiske mangfoldet bare øke i omfang, ettersom det kumulative brannpåvirkede området er korrelert med antall arter som påvirkes.

 Klimaendring, vippepunkter og overgang til et annet biom 
Amazonasregnskogen har betydning for de globale klimasystemet. En vitenskapelig artikkel publisert i Nature fra 2021 indikerer at regnskogen slipper ut mer klimagasser enn den absorberer totalt sett. Påvirkninger av klimaendringer og menneskelige aktiviteter i området, hovedsakelig på grunn av skogbranner, arealbruk og avskoging, forårsaker effekter som sannsynligvis resulterer i en netto oppvarmingseffekt på klimasystemet..

Det er utpekt flere kritiske terskelverdier eller vippepunkter, der det er risiko for positiv tilbakekobling, det vil si effekter som forsterker hverandre, degenererer skogen og kan få konsekvenser lokalt, regionalt eller for hele biomet:
 Årlig nedbør lavere enn 1000–1500 mm.
 Årlig tørketid lengre enn syv måneder. Tørketiden har økt med rundt 3,5 dager per tiår siden 1979.
 Reduksjon på 200 mm nedbør per år i lavlandsområdene.
 Global oppvarming over 2 °C. Uansett vil enhver temperaturøkning gi risiko for at en nærmer seg en kritisk terskel, dessuten har også andre forhold som lengden av tørketiden innvirkning.
 Totalt avskoging over 20–25 %
Omtrent en tredjedel av amazonasbiomets areal har opplevd minst ett av disse vippepunktene, og rundt 75 % av skogen har mistet evnen til å ta seg opp igjen etter forstyrrelser som ekstreme branner og klimahendelser.

Regnskogen påvirker sitt eget klima ved å holde i gang og forsterke tilstrømningen av fuktige luftmasser fra Atlanterhavet. Grunnleggende kan en si at skogen beskytter skogen, og motsatt vil tap forsterke tap. Når skog går tapt har det stor betydning for evapotranspirasjon, det vil si vann som fordamper fra landoverflaten og vegetasjon, for eksempel er evapotranspirasjon fra jordbruksmark bare 10 % så stor som fra intakt regnskog. Fordi skogsområdene i de sørlige og østlige deler av Amazonasregnskogen bidrar mest til å opprettholde de atmosfæriske elvene, altså fuktige luftstrømmer, er tap av skog her mest kritisk. For degenerering av Amazonasregnskogen er det identifisert at positiv tilbakekobling skjer slik:
 Tap av skog
 Redusert evapotranspirasjon og resirkulering av vann
 Redusert nedbør
 Lengre tørkeperiode
 Redusert relativ luftfuktighet
 Økt hyppighet, omfang og varighet av skogbrann, samt økt brennbar skog
 Ytterligere skogstap

I løpet av 2000-årene har et areal på rundt 85 000 km² av primærskog (urskog) brent ned. Desto tørrere klima jo mer brennbar blir skogbunnen. Siden 2000 har det vært flere tørkeperioder med omfattende tilfeller av skogbranner. Det foreligger studier som antyder at en ytterligere ødeleggelse av 5 % mer av skogen vil føre til at vippepunkter overskrides. Ved passering av vippepunktene og overgang til en ny tilstand har studier foreslått fire forskjellige mulige utganger:
 Sesongvis tørr tropisk skog med store trekroner.
 Savanne
 Degenerert skog uten store trekroner i store deler av biomet.
 Sekundær (ny) skog med store trekroner i store deler av biomet.
Det er ingen vitenskapelig konsensus om hvilke av disse utkommene som er mest sannsynlige. En artikkel i Nature i 2024 prognoserte at innen 2050 ville 10–47 % av Amazonasregnskogen være utsatt for forskjellige forstyrrelser som kan utløse uønskede økosystemendringer og forverre regionale klimaendringer. Det kan tenkes at de mest utsatte delene vil gå over til å bli et permanent degenerert område, mens de arealene som er best ivaretatt og minst påvirkningen fortsatt vil være skogkledde. Når og hvordan vippepunktene vil utvikle seg er uvisst, det en uansett tar for sikkert er at det vil ha globale konsekvenser.

 Menneskelige konsekvenser av ødeleggelser av regnskogen 
mini|Tett røyk og luftforurensning i Apuí kommune på grunn av mange skogbranner i regionen. 

En studie utført av WWF har påvist av avskoging, skogbrann, luftforurensning, temperaturendringer og endringer av økosystemer påvirker menneskers helse og velbefinnende. Det er påvist at rundt 120 000 mennesker i regionen hvert år må legges inn på sykehus på grunn luftveisproblemer ved sesongvise skogbranner. I tillegg oppstår økt dødeligheten på grunn av luftveissykdommer og lungekreft. 

Videre er konsekvenser av ødeleggelser av skogen er mulig spredning av smittsomme sykdommer og utvikling av nye sykdommer, blant annet på grunn av smitte fra dyr til mennesker. En regner med at området kan ha stort potensiale for utvikling og spredning av zoonotisk koronavirus. Andre problemer er utfordringer med matsikkerhet, noe som igjen gir økt press på økosystemene og urinnvånernes territorier, avler konflikter og vold.

Risikoen for å passere vippepunkter øker på grunn av økende globale temperaturer, noe som vil påvirke klimasystemet ikke bare i regionen, men vil kunne få betydning for redusert nedbør i Sentral-Amerika, Nord-Amerika i tillegg til fjerne områder som Kina og India. Derfor er det av stor viktighet at globale mål for å stoppe klimaendringer oppnås, spesielt fordi viktig matproduksjon i Brasil, Bolivia, Paraguay og Uruguay kan bli påvirket negativt. Videre vil det føre til tap av biologisk mangfold og kritiske materielle og ikke-materielle økosystemtjenester. Økosystemtjenester innebærer blant annet produksjon av landbruks- og skogbruksprodukter, vannforsyning, karbonlagring, lagring av næringsstoff i biomasse og jord, samt regulering av vannstrømmer. Med en reduksjon i beholdningene av naturkapital og økosystemtjenester vil generasjonsrikdommen (nåværende og fremtidig beholdning av naturlig, menneskelig og fysisk kapital) og velvære bli dramatisk påvirket.

 Mulighet for skogsvennlig økonomi 
I 2024 var muligens 40 % av Amazonasregnskogen under en eller annen bevaring, mens offisielle data bare oppgir at 28 % er beskyttet. I april 2024 var det flere hundre organisasjoner som gikk inn for en målsetning om at minst 80 % av skogen skal beskyttes innen 2025.

I 2023 publiserte Verdensbanken rapporen A Balancing Act for Brazil's Amazonian States: An Economic Memorandum. I rapporten sies det at økonomiske tap på grunn av avskoging i Brasil kan nå rundt 317 milliarder dollar per år, omtrent syv ganger høyere sammenlignet med kostnadene for alle varer produsert gjennom avskoging. Rapporten foreslår programmer for en økonomisk utvikling uten avskoging i regionen i Amazonasregnskogen.

For å beskytte Amazonasregnskogen, redusere negativ innvirkning på biodiversitet, gi urbefolkningen beskyttelse og sikre et godt liv for menneskene der, trengs en modell for styring der konservering og bærekraftig utvikling, samt restaurering. Et fond, kalt Amazonasfondet, ble opprettet av brasilianske myndigheter i 2008 og har til hensikt å mota donasjoner for å redusere avskoging. Norge og Tyskland er de største bidragsyterne.

 Se også 
 Amazonas-pakten (OCTA)

 Referanser 

 Litteratur 






 Eksterne lenker 

 Regnskogen i Amazonas Ecuador 
 Forest Pulse: The Latest on the World’s Forests
 The Amazon Rainforest: The World's Largest Rainforest

Kategori:Sør-Amerikas geografi
Kategori:Brasils geografi
Kategori:Venezuelas geografi
Kategori:Perus geografi
Kategori:Colombias geografi
Kategori:Bolivias geografi
Kategori:Ecuadors geografi
Kategori:Surinams geografi
Kategori:Guyanas geografi
Kategori:Fransk Guyanas geografi
Kategori:Regnskog
Kategori:Brasils natur