Satire

Satire er bruk av humor og ironi for å kritisere dumhet, feil, mangler og holdninger; den kan være personrettet eller rettet mot meninger, ideer og holdninger. Som politisk kampmiddel omfatter den alt fra spydige kommentarer og vitser til refsende pamfletter og store diktverk. En god satire kan derfor ha en viktig frigjørende funksjon i samfunnet.

 Historikk og eksempler 
Samfunnskritisk spøk og syrlige kommentarer har lange tradisjoner i menneskenes kulturhistorie. Satire var i antikken en type folkelige, dramatiske festspill, såkalte satyrspill, men ble etter hvert en diktsjanger som skulle vise menneskenes dårskap og laster i privatlivet og offentligheten. Av romerske satirikere kan nevnes Ennius, Horats og spesielt Juvenalis (ca. 60–127 e.Kr.), som i fem bøker fritt kritiserte Romas moralske forfall og latterliggjorde både grekere, romerske patrisiere og transvestitter.

I 1500-tallets Danmark sirkulerte historien om hvordan selve djevelen under navnet «broder Rus» hadde fått innpass i Esrum kloster som kokk. Der var han vitne til munkenes moralske forfall.<ref>[https://runeberg.org/dalihist/0resatir.html «Satirer», Den danske Literaturs Historie fra dens Begyndelse til vore Dage]</ref> Historien tilhører samme tradisjon som Boccaccio, da han i Dekameronen fortalte om broder Cipolla, munken som ville vise landbefolkningen en fjær fra erkeengelen Gabriel. Da broder Cipolla oppdaget at fjæren var blitt til noen kullbiter, forsikret han mengden om at kullene stammet fra den ilden der man hadde brent St. Laurentius over.Roger Osborne: Civilization (s. 191), forlaget Pimlico, 2006, ISBN 978-0-7126-9138-3

Fra 1400-tallet ble sjangeren igjen populær og nådde et høydepunkt på 1700-tallet. Satirikere i denne tradisjonen omfatter Shakespeare, Rabelais, Erasmus, Boileau, Cervantes, Swift, Voltaire og Holberg. Av kjente eksempler på satirisk litteratur kan nevnes Sebastian Brants allegoriske Narrenes skip fra 1492 og Jonathan Swifts Gullivers reiser fra 1726. H.C. Andersens eventyr Keiserens nye klær gjør narr av folks snobbethet som hindrer dem i å innrømme at keiseren vandrer omkring uten klær på - inntil et lite barn sier høyt det alle har sett.

Samuel Johnson anså satire som en effektiv måte «å justere ondsinn og dårskap» på, mens John Dryden sa: «Satirens sanne mål er å korrigere laster.»Alain de Botton: Statusjag (s. 170), forlaget Damm, Oslo 2005, ISBN 82-04-10858-3 At satire har brodd, viser angrepene på det franske tidsskriftet Charlie Hebdo (en brannstiftelse i 2011 og et dødelig attentat i januar 2015 med tap av 17 menneskeliv).

13. oktober 1936 skrev den danske avisen Politiken under overskriften «En statsfarlig tysk fremmedordbok» at det satiriske bladet Der Querschnitt («Gjennomsnittet») var forbudt av dr. Goebbels, fordi det hadde trykt en parodi på en fremmedordbok som Goebbels ikke syntes var noe morsom:Karakter: En hindring for karrieren.Journalistikk: Linedans mellom linjene.Idealer: Leketøy for større barn.Hokuspokus: Se politikk.
Politikk: Moderne uttrykk for svart magi.Edvard Beyer m.fl.: «Middelalderen», Norges litteraturhistorie (s. 156), Cappelens forlag, ISBN 82-574-0063-7

Satire er i vår tid kjent fra en uendelig mengde underholdningsinnslag i massemediene, enten det dreier seg om det russiske vittighetsbladet Krokodil, den amerikanske TV-serien South Park eller radioprogrammet Hallo i uken fra NRK. Knut Nærum er en typisk samfunnskritisk forfatter som bruker satire som et viktig virkemiddel i sine bøker og tegneserier.

 Referanser 

 Se også 
 Humor
 Hån
 Imitasjon
 Ironi
 Karikatur
 Komedie
 dikt
 Pamflett
 Parodi
 Sarkasme
 Svart humor
 Vittighet
 Vittighetsblader

 Eksterne lenker 

  Satire i Ordbog over det danske sprog
  Satir i Nordisk familjebok fra 1916 hos Prosjekt Runeberg
  De eldste danske satirer hos Prosjekt Runeberg
  Satire; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Kategori:Sjangre