York

York er en historisk befestet by ved samløpet av elvene Ouse og Foss i grevskapet North Yorkshire i England, og har tradisjonelt vært grevskapets hovedstad som det har gitt sitt navn til. Byen har en rik historie og kulturarv, og har vært bakteppe for betydelige politiske hendelser i England gjennom sin eksistens i to millennier. Byen har et mangfold av historiske attraksjoner, hvor katedralen York Minster er den mest framtredende, og en rekke kulturelle og sportsaktiviteter som gjør York til et populært mål for turister og andre besøkende.

Byen ble grunnlagt av romerne som Eboracum i 71 e.Kr. Den ble hovedstaden i Britannia Inferior, og senere for kongerikene Northumbria og Jórvík. I middelalderen vokste York som en betydelig senter for handel med ull til det europeiske fastlandet og ble hovedstaden for den nordlige kirkelige provinsen til den engelske kirke, en rolle den fortsatt har.  «Timeline». Visit York. York Tourism Bureau. 2005. Arkivert fra originalen den 8. januar 2008.

På 1800-tallet ble York et nav for jernbanenettverket og ble et senter for framstilling av konfekt og konditorvarer. I de siste tiårene har økonomien i York bevegd seg fra å være dominert av konfekt og jernbanerelaterte industrier til serviceindustrier. Universitetet i York og helsetjenestene har blitt betydelige arbeidsgivere, mens turisme har blitt et viktig element for den lokale økonomien.

Fra 1996 betegnet betegnelsen City of York et område av enhetlig myndighet som omfattet de landlige områdene utenfor de gamle bygrensene. I 2011 hadde det urbane området en befolkning på 153 717 innbyggere, «2011 Census – Built-up areas». Office for National Statistics  mens hele det enhetlig myndighetsområdet i 2010 hadde en antatt befolkning på 202 400 innbyggere.«Key Figures for People and Society: Population and Migration» . Office for National Statistics.

 Stedsnavnet 
Ordet York, avledet fra norrøne Jórvík på 800-tallet, er igjen avledet fra det latiniserte navnet for byen, ulikt gjengitt som Eboracum, Eburacum eller Eburaci. Den første omtalen av dette navnet er datert til ca 95–104 e.Kr. som en adresse på skrivetavle av tre som ble funnet i den romerske festningen (castrum) Vindolanda i Northumberland. Hall, Richard (1996): English Heritage: Book of York, 1. utg., B.T.Batsford Ltd. ISBN 0-7134-7720-2, p. 13.

Toponymet Eboracum er usikkert ettersom språket til den førromerske stedegne befolkningen har ikke blitt nedtegnet. Det er antatt at de snakket et brytoniske språk, en keltisk utgave beslektet med walisisk. Schama, Simon (2003): A History of Britain: At the Edge of the World? – 3000 BC–AD 1603, 1. BBC Books. ISBN 0-563-48714-3.Jones, Terry (2007): Barbarians. BBC Books. ISBN 978-0-563-53916-2. Pryor, Francis (6. september 2004): Britain BC: Life in Britain and Ireland Before the Romans. HarperPerennial. ISBN 978-0-00-712693-4. Det er antatt at Eboracum er avledet fra det brytoniske ordet Eborakon, en kombinasjon av eburos, «barlindtre» (sammenlign med gammelirske ibar, «barlindtre», walisiske efwr, «trollhegg», bretonske evor, «trollhegg») og endelsen *-āko(n), «sted» (sammenlign med walisiske -og) Delamarre, Xavier (2003): Dictionnaire de la langue gauloise, éditions errance, s. 159. i betydningen «stedet med barlindtrærne» (sammenlign med efrog på walisisk, eabhrac på irsk og eabhraig på skotsk-gælisk, hvilket byen var kjent som i disse språkene); eller mindre sannsynlig, Eburos, «eiendom», som er keltisk personnavn omtalt i ulike dokumenter som Eβουρος, Eburus og Eburius, og som, kombinert med samme endelse *-āko(n), vil betegne en eiendom. Lambert, Pierre-Yves (1994): La langue gauloise, éditions errance, s. 39.

Navnet Eboracum ble anglifisert (via angelsaksisk) til Eoforwic på 600-tallet: en sammensetning av Eofor-, fra det gamle navnet, og -wic, en endelse som finnes i flere angelsaksiske stedsnavn og betegnet hovedsakelig en landsby. Første ledd kan også ha vært en sammensmeltning til Ebor- ved det germanske rotordet *eburaz, «villsvin». Ved 600-tallet hadde det angelsaksiske ordet for «villsvin» blitt til eofor (sammenlign med moderne engelsk boar). Alternativt eksisterte ordet eofor allerede i gammelsaksisk for villsvin, hvilket er beslektet med dagens nedersaksiske (i Tyskland) ordet eaver og nederlandske ever. «Ever». Etymologiebank.nl. De angelsaksiske nykommerne tolket antagelig ebor som eofor og -rac som ric (i betydningen «rik»), mens um var (og er) en vanlig forkortelse for saksiske -heem («hjem»). For dem kan stedsnavnet ha gitt mening som «hjem rik på villsvin». Som vanlig med saksiske stedsnavn, forvant gradvis -um. Da norrøne vikinger fra Danmark og Norge erobret byen i 866 og bosette seg i området, ble navnet til Jórvík. «York's history»  . City of York Council. 20. desember 2006.

Jórvík ble gradvis redusert til York i århundrene som fulgte normannernes erobring av England, fra mellomengelske Yerk på 1300-tallet til Yourke på 1500-tallet, og til Yarke på 1600-tallet. Skrivemåten York ble første gang nedtegnet på 1200-tallet.Willis, Ronald (1988): The illustrated portrait of York, 4. utg., Robert Hale Limited. ISBN 0-7090-3468-7, s. 35 Mange selskaper og stedsnavn, som eksempelvis Ebor-festivalen henviser til det romerske navnet.«York Ebor Festival» Erkebiskopen i York benytter «Ebor» som sitt etternavn i sin signatur.«How to address the Archbishops of Canterbury and York – Forms of Address, Church of England, Religion» . Debretts.com.

 Eldre historie 
I romersk tid var Eboracum en viktig militærbase. To romerske keisere døde der: Septimius Severus i 211 og Constantius Chlorus i 306. Troppene i Eboracum var de første som hyllet sistnevntes sønn Konstantin som keiser. 

Som erkebispesete er York by nummer to i den engelske kirkes hierarki, etter Canterbury. I 314 nevnes byen, da under navnet Eborus, første gang som bispedømme. Dette falt bort i 625, men ble etablert på nytt som erkebispedømme allerede i 631. I 1579 døde det katolske erkebispedømmet ut på grunn av reformasjonen  i England, og Den engelske kirke tok over.

Det var i området rundt York at vikingene grunnla sitt vikingkongedømme Jorvik. Dette kongedømmet sto helt til 954, da Eirik Blodøks ble jaget av engelske styrker. Jorvik ble deretter lagt under det engelske kongedømmet. I 1066 ble York erobret av Harald Hårdråde og hans invasjonshær, men vikingene ble slått og Harald falt ved Stamford Bridge (12 km mot øst) like etterpå. På grunn av sin utsatte posisjon nord i England har York ofte blitt utsatt for skotske angrep.

 Severdigheter 

I York ligger blant annet National Railway Museum, der lokomotivet Mallard står utstilt.

York Minster er den største katedralen fra middelalderen i England; den ble bygget av Henrik III i 1220.

 Andre steder i distriktet York 
 Acaster Malbis, Acomb, Askham Bryan, Askham Richard
 Bishopthorpe, Bootham
 Clifton, Copmanthorpe, Crockey Hill
 Deighton
 Dunnington
 Elvington
 Fishergate, Fulford
 Haxby, Heslington, Hessay, Heworth, Holgate, Holtby, Huntington
 Kexby, Knapton
 Middlethorpe, Moor End, Murton
 Naburn, Nether Poppleton, New Earswick
 Osbaldwick
 Rawcliffe, Rufforth
 Skelton, Stockton on the Forest, Strensall, South Bank
 Tang Hall, Towthorpe
 Upper Poppleton
 West Huntington, Wheldrake, Wigginton, Woodthorpe

 Se også 
 York erkebispedømme

 Referanser 

 Eksterne lenker 


 Offisielt nettsted
 History of York, nettsted dedikert Yorks historie
 	Life in a Mediæval City, livet i middelalderbyen York
 Historisk og genealogisk informasjon fra GENUKI
 Imagine York: Historic Photographs, historiske fotografier fra biblioteket online, søkbart


Kategori:Byer i North Yorkshire
Kategori:Distrikter i Yorkshire og Humber