Færøysk

Færøysk er et språk i den vestnordiske språkfamilien. Færøysk er færøyingenes nasjonalspråk. I likhet med islandsk har færøysk utviklet seg fra det norrøne språket som norrøne bosettere hadde med seg fra Norge og fra bosetninger på De britiske øyer. 

Færøysk snakkes av anslagsvis 75–80 000 mennesker, hvorav 50 000 på Færøyene, der de fleste også regner seg selv som etniske færøyinger. Videre bor det rundt 25 000 færøyinger i Danmark og noen hundre på Island og i Norge.

Det færøyske skriftspråket ble utviklet på 1800-tallet og bygger på den norrøne skrifttradisjonen, så nordmenn med god kjennskap til nynorsk kan langt på vei forstå skriftlig færøysk. Færøysk og islandsk er ikke uten videre innbyrdes forståelige, men mange færøyinger forstår skriftlig islandsk. 

Ordforrådet i færøysk er også påvirket av den langvarige kontakten med dansk. Dansk med et kraftig færøysk tonefall kalles «gøtudansk».

 Historie 
Senest på 900-tallet skal språket ha vært relativt likt i hele Norden, selv om visse dialektvariasjoner fantes. Disse ble videre mer og mer distinkte, og man kunne begynne å dele dialektene inn i to hovedretninger innen nordiske språk; vestnordisk i Norge, på Island og de øvrige øyene i Nord-Atlanteren; og østnordisk i Danmark, Sverige, på Gotland og i visse områder på østsiden av Østersjøen. Overgangen mellom de to gruppene etter geografi var ikke klart markerte og fulgte ikke de politiske grensene.

Det gamle norske skriftspråket gikk under og ble lenge erstattet av dansk, og også færøysk ble i mange hundre år bevart kun gjennom muntlig tale. Húsavíksbrevet (se Húsavík), datert til år 1407, er den siste færøyske skriften på over 300 år. Historisk er færøysk en mellomting av islandsk og vestnorske dialekter, og som fra midten av 1800-tallet ble utviklet til et skriftspråk. Under den første halvdelen av 1000-tallet ble Færøyene underlagt den norske kronen som et len. I 1380 ble Færøyene innlemmet i Danmark-Norge. Dansk ble ganske snart administrasjonsspråket. Færøysk forble en talt dialekt, mens skriftspråket forble dansk. I mangel på skriftlige kilder vet man ikke riktig hvordan færøysk utviklet seg i denne perioden, men man vet at språket begynte å skille lag fra det norske språket, og dermed bli mer distinkt.

Da Jens Christian Svabo (1746–1824) fra 1770-tallet og utover gjorde sine nedtegninger av færøyske kvad og skrev et utkast til en ordbok, fantes det ikke noe skriftlig materiale mellom årene før Svabos arbeid og 1407. I nasjonalromantikken som startet like etter, begynte man, som på mange andre steder i Norden, å samle inn den lokale folkekulturen, som på Færøyene bestod av kvad, folkesanger og sagn. Viktige navn i denne perioden var Johan Henrik Schrøter (1771–1851) og V.U. Hammershaimb (1819–1909). Ortografien ble forbedret, og en språklære ble skapt. Et færøysk kvad ble trykt i et svensk tidsskrift i 1814. Det var den første gangen en færøysk tekst kom på trykk, tidligere opptegninger av færøysk var håndskrevne.

Skoleplikten som ble innført i 1844, svekket det færøyske språkets stilling ytterligere, og det var fortsatt mangel på færøysk materiale.

 Som skriftspråk 
V.U. Hammershaimb utgav en skriftlig standard for færøysk i 1854. Selv om dette kunne ha vært en mulighet til å skape en lydnær rettskriving, valgte han å legge fram en rettskriving sammenfallende med en ubrutt skriftlig tradisjon fra det gamle norrøne språket. For eksempel er bokstaven «ð» ikke knyttet til noe fonem (den er stum). Og selv om bokstaven «m» hører til den bilabiale nasale konsonanten, som den gjør på norsk, så hører den i dativendingen -inum til den alveolare nasale konsonanten «n» på grunn av fonologisk assimilasjon (bortfall av enkelte bokstaver på slutten av et ord i talespråket, for eksempel som blad og fjord på norsk).

Hammershaimbs grammatikk ble møtt med litt motstand, fordi den var så innviklet, og en rivaliserende rettskriving ble konstruert av Jakob Jakobsen. Jakobsens versjon lå nærmere det talte språket, men ble aldri tatt i bruk av folk flest.

På 1880-tallet krevde færøyske studenter i København at færøysk skulle være hovedspråk på øygruppen i Atlanteren.

Utgivningen av den første færøyske avisen startet i 1890-årene. Dikt og skuespill ble skrevet, til og med antologier, men den første romanen ble ikke utgitt før 1909. Et godt eksempel på moderne færøysk er kvadet Ormurin langi.

 I nyere tid 

1900-tallets første halvdel innebar at færøysk vant terreng som myndighetsspråk ved siden av dansk. I skolene og kirkesamfunnet merket man godt at hjemmestyret ble innført i 1948, da språkene ble likestilt. Færøysk ble hovedspråk, men dansk var fortsatt utstrakt i bruk. Færøysk ble likestilt med dansk som kirkespråk. Samme år fjernet man bestemmelsen om at undervisningsspråket skulle være dansk.

Nasjonalfølelsen vokste sakte, men sikkert, og fikk et oppsving på 1920-tallet, men politisk begynte løsrivelsesprosessen først i årene 1940–1945, da Færøyene var under britisk okkupasjon (i avtale med Lagtinget for å beskytte øyene mot Tyskland), og Lagtinget hadde ansvar for alle lokale anliggender. I 1948 ble Færøyene en autonom del av det danske riket.

Kampen for at færøysk skulle bli et akseptert språk var tidvis bitter, også etter innføringen av hjemmestyret. På grunn av en alvorlig færøysk motstand mot de danske myndighetene i konflikten om en legestilling i Klaksvík, sendte Danmark i 1955 en særskilt politistyrke til øyene. Senere har færøysk som språk vunnet mer og mer terreng. Færøysk radio fikk man i 1957, og TV på hele øygruppen kom i 1984 (sist i Europa), selv om Tórshavnsområdet hadde sendninger allerede fem år tidligere. Hele Bibelen var oversatt i 1961, og færøysk ble offisielt språk ved domstolene i 1987.

Færøyinger er for praktiske formål tospråklige, noe som fører mange danske lånord inn i færøysk. På Færøyene har man forsøkt, dels i puristisk retning, å normere språket og lage erstatningsord.Brunstad, Endre (2013). Det reine språket. Om purisme på dansk, svensk, færøysk og norsk. Dr.avhandling. Bergen: Universitetet i Bergen. s. 277–278. Noen nyere erstatningsord i alminnelig bruk er upprit (notat), telda (datamaskin), skíggi (skjerm), tyrla (helikopter), farstøð (terminal), haldevni (konserveringsmiddel) og sniðhús (typehus).

UNESCO regner ikke færøysk som et truet språk, men sårbart, fordi språksamfunnet er lite og påvirket av dansk. 

 Alfabet 
 MajusklerAÁBDÐEFGHIÍJKLMNOÓPRSTUÚVYÝÆØ Minuskleraábdðefghiíjklmnoóprstuúvyýæø

Verdt å merke seg:

 Ð/ð brukes aldri som første bokstav i et ord, men majuskelen kan oppstå i logoer på kart, som f. eks. SUÐUROY.
 Ø/ø kan også skrives som Ö/ö i poetisk språk, som Föroyar. I håndskrift og på en del skilt kan man se Ő/ő.
 Visse utenlandske familienavn som har vært lenge på Færøyene, er for eksempel Lützen, Müller, Winther, eller det kristne navnet Zacharias. Til og med x var med i Hammershaimbs ortografi, som Saxun for Saksun.
 Ettersom et færøysk tastatur gjør det mulig å skrive latin, engelsk, dansk, svensk, norsk og finsk, da finnes ikke den norrøne og islandske bokstaven þ. I beslektede færøyske ord er bokstaven skrevet som t eller som h, men man pleier helst å transkribere bokstaven til th.
 I prinsippet kan alle vest- og nordeuropeiske språk skrives på et færøysk tastatur. For visse tegn kreves det at Alt-funksjonen anvendes, for eksempel for å skrive islandske þ, tyske ß, franske œ, samt finske og estiske š og ž (som dog bare forekommer i russiske lånord).
 I tillegg finnes også diftongene ei, ey og oy, som i ordbøker står sammen med e og o. Når de blir regnet med i alfabetet står de sist.

 Fonologi 
 Vokaler 
BokstavNavnKortLangA, afyrra a  («fremre a»)Á, áá E, ee I, ifyrra i  («fremre i»)Í, ífyrra í  («fremre í»)O, oo Ó, óó U, uu Ú, úú Y, yseinna i  («bakre i»)Ý, ýseinna í  («bakre í»)Æ, æseinna a  («bakre a»)Ø, øø  Diftongerei -ey -oy -
Det er verdt å merke seg diftongene i færøysk: ei, ey og oy. Andre digrafer som er verdt å merke seg er eksempelvis ge, som f. eks. gentur («jenter»), som dermed uttales . Et annet eksempel er digrafen ógv, som kombinert med regelen om at gj i begynnelsen av et ord skal uttales j, gjør at stedsnavnet Gjógv uttales , og at det svært vanlige færøyske mannsnavnet Jógvan uttales .
Den omtrentlige utbredelsen av norrønt og relaterte språk, tidlig i det 11. århundre:


Det er verdt å merke seg at /v/ blir /f/ foran stum vokal.

 Konsonanter 
Verdt å merke seg om ord som ender på -skt:
 [st] i flerstavelsesord: føroyskt [ˈføːɹɪst] («færøysk»; også [ˈføːɹɪʂt]) russiskt [ˈɹʊsːɪst] («russisk»), íslendskt [ˈʊʃlɛŋ̊kst] («islandsk»). 
 [kst] i énstavelsesord: enskt [ˈɛŋ̊kst] («engelsk»), danskt [ˈdaŋ̊kst] («dansk»), franskt [ˈfɹaŋ̊kskt] («fransk»), spanskt [ˈspaŋ̊kst] («spansk»), svenskt [svɛŋ̊kst] («svensk»), týskt [ˈtʊkst] («tysk»). 
 Unntaket [ʂt] i: írskt [ʊʂt] («irsk»), norskt [nɔʂt] («norsk») 
  Labialer Apikaler Post-alveolarer Palataler Velarer GlottalerPlosiver Affrikater      Frikativer        Nasaler       Approksimanter       

 Dialekter 

Færøysk har få dialekter med særord som avviker fra standardspråket, men det finnes merkbare forskjeller i uttale av noen språklyder. I Hamershaimbs ortografi ble de færøyske dialektene delt inn i Nordenfjordsdialekt og Søndenfjordsdialekt, hvor skillet gikk ved Skopunarfjørður. Dette forstås fortsatt som det markante dialektskillet. Det har også blitt vanlig å skille ut Tórshavn og Vágar som et eget dialektområde.

Dialekten i Tórshavn viser over tid en del tegn til forenkling, som er typisk for dialekter på steder med stor tilflytting.

 Grammatikk 
Færøysk er, sammen med islandsk, det eneste nordiske målet som ennå har fire kasus: nominativ, akkusativ, dativ og genitiv. Genitiv blir for det meste kun brukt i faste uttrykk. Språket har en relativt fri ordstilling, men bruker ofte SVO-rekkefølge, mens VSO-rekkefølge er mest brukt i spørrende setninger.

 Substantiv 

Ikke helt uventet er den færøyske grammatikken ganske lik den islandske og norrøne.

Les:

 hvør, hvat?, interrogativpronomen, «hvem, hva?»
 ein, artikkel, «en»
 stórur, adjektiv, «stor»
 bátur, substantiv, «båt»
 ein stórur bátur – «en stor båt» (maskulinum, hankjønn)
 ein vøkur genta – «en vakker jente» (femininum, hunkjønn)
 eitt gott barn – «ett bra/dyktig barn» (neutrum, intetkjønn)

I flertall kommer du til å se hvordan tallet tvey (2) anvendes.

  Entall ? Maskulinum ? Femininum ? NeutrumNominativ hvør? ein stórur bátur hvør? ein vøkur genta hvat? eitt gott barnAkkusativ hvønn? ein stóran bát hvørja? eina vakra gentu hvat? eitt gott barnDativ hvørjum? einum stórum báti hvørj(ar)i? einari vakrari gentu hvørjum? einum góðum barniGenitiv hvørs? eins stórs báts hvørjar? einar vakrar gentu hvørs? eins góðs barns Flertall ? Maskulinum ? Femininum ? NeutrumNominativ hvørjir? tveir stórir bátar hvørjar? tvær vakrar gentur hvørji? tvey góð børnAkkusativ hvørjar? tveir stórar bátar hvørjar? tvær vakrar gentur hvørji? tvey góð børnDativ hvørjum? tveimum stórum bátum hvørjum? tveimum vøkrum gentum hvørjum? tveimum góðum børnumGenitiv hvørja? tveggja stóra báta hvørja? tveggja vakra genta hvørja? tveggja góða barna

Les:

 (tann/hin) stóri báturin – «den store båten»
 (tann/hin) vakra gentan – «den vakre jenta»
 (tað/hitt) góða barnið – «det gode/dyktige barnet»

  Entall Maskulinum Femininum NeutrumNominativ tann/hin stóri báturin tann/hin vakra gentan tað/hitt góða barniðAkkusativ tann/hin stóra bátin ta/hina vøkru gentuna tað/hitt góða barniðDativ tí/hinum stóra bátinum tí/hin(ar)i vøkru gentuni tí/hinum góða barninumGenitiv tess/hins stóra bátsins teirrar/hinnar vøkru gentunnar tess/hins góða barnsins Flertall Maskulinum Femininum NeutrumNominativ teir/hinir stóru bátarnir tær/hinar vøkru genturnar tey/hini góðu børniniAkkusativ teir/hinar stóru bátarnar tær/hinar vøkru genturnar tey/hini góðu børniniDativ teimum/hinum stóru bátunum teimum/hinum vøkru gentunum teimum/hinum góðu børnunumGenitiv teirra/hinna stóru bátanna teirra/hinna vøkru gentunna teirra/hinna góðu barnanna

 Personlige pronomen 
Personlige pronomen i færøysk er:

Personlige pronomen Entall 1. 2. 3. m 3. f 3. n Nominativ eg tú hann hon tað Akkusativ meg teg hana Dativ mær tær honum henni tí Genitiv mín tín hansara hennara tess Flertall 1. 2. 3. m 3. f 3. n Nominativ vit tit teir tær tey Akkusativ okkum tykkum Dativ teimum Genitiv okkara tykkara teirra
Entall
 1. person: eg [eː] – jeg, meg [meː] – meg (akk.), mær [mɛaɹ] – meg (dat.), mín [mʊin] – min
 2. person: tú [tʉu] – du, teg [teː] – deg (akk.), tær [tɛɹ] – deg (dat.), tín [tʊin] – din (gen.)
 3. person maskulinum: hann [hanː] – han, ham (nom. akk.), honum [ˈhoːnʊn] – ham (dat.), hansara [ˈhansaɹa] – hans (gen.)
 3. person femininum: hon [hoːn] – hun, hana [ˈhɛana] – henne (akk.), henni [hɛnːɪ] – hun (dat.), hennara [ˈhɛnːaɹa] – hennes (gen.)
 3. person neutrum: tað [tɛa] – det (nom., akk.), tí [tʊi] – det  (dat.), tess [tɛsː] – dets (gen.)

Flertall
 1. person: vit [viːt] – vi, okkum [ɔʰkːʊn] – oss (akk., dat.), okkara [ˈɔʰkːaɹa] – vår (gen.)
 2. person: tit [tiːt] – dere (fler.), tykkum [ˈtɪʰkːʊn] – dere (akk., dat., fler.), tykkara [ˈtɪʰkːaɹa] – deres (gen., pl.)
 3. person maskulinum: teir [taiɹ]/[tɔiɹ] – de (m., nom., akk.), teimum [ˈtaimʊn]/[ˈtɔimʊn] – dem (dat.), teirra [ˈtaiɹːa]/[ˈtɔiɹːa] – deres (gen.)
 3. person femininum: tær [tɛaɹ] – de (f., nom., akk.)
 3. person neutrum: tey [tɛi] – de (n., nom., akk.)

Den tredje personen i plural neutrum tey anvendes i tilfeller hvor man snakker om begge kjønn, som f. eks.:

 teir eru onglendingar – «de er engelskmenn» (om menn)
 tær eru føroyingar – «de er færøyinger» (om kvinner)
 tey eru fólk úr Evropa – «de er folk fra Europa» (begge kjønn)

 Verb 
 Svak bøyning 
Svake verb i færøysk kan deles inn i fire hovedklasser og har i tradisjonell grammatikk vært nummerert fra 1 til 4. Hvilken klasse det svake verbet tilhører avgjør hvilket bøyningssystem de faller inn under, som gjør at disse fire hovedklassene kan være viktige å identifisere. Disse fire hovedklassene nummerert fra 1 til 4 korresponderer historisk til de samme fire hovedklassene man finner for svake verb i nynorsk i dag, kalt a-verb, j-verb, e-verb og kortverb. Klasse 1 korresponderer til det man i nynorsk ville kalt a-verb (å kasta, å kalla, å elska), klasse 2 korresponderer til j-verb (å selja, å velja, å krevja), klasse 3 korresponderer til e-verb (å døma, å kjøpa, å leva) og klasse 4 korresponderer til kortverb (å ro, å bu, å tru). Klassesystemet er i stor grad det samme som ved nynorsk, men bøyningsendelsene er selvsagt ulike. I bokmål er dette klassesystemet i stor grad borte.

Nedenfor er fire eksempler fra hver sin ulike klasse.
kalla – kalle på/rope (klasse 1)
selja – selge (klasse 2)
døma – dømme (klasse 3)
rógva – ro (klasse 4)

 Svak bøyningInfinitiv 1. kalla 2. selja 3. døma 4. rógva Entall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1. person kalli kallaði selji seldi dømi dømdi rógvi róði2. person kallar kallaði selur seldi dømir dømdi rørt róði3. person kallar kallaði selur seldi dømir dømdi rør róði Flertall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1., 2. og 3. person kalla kallaðu selja seldu døma dømdu rógva róðuPerfektumkallaðseltdømtróð

 Sterk bøyning 
 bíta – bite
 bróta – bremse
 svimja – svømme
 bera – bære
 koma – komme
 fara – fare/dra
 fáa – få

 Sterk bøyningInfinitiv 1. bíta 2. bróta 3. svimja 4. bera 5. koma 6. fara 7. fáa Entall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1. person bíti beit bróti breyt svimji svam komi kom liggi lá fari fór fái fekk2. person bítur beitst brýtur breytst svimur svamst kemur komst liggur lást fert fórt fært fekst3. person bítur beit brýtur breyt svimur svam kemur kom liggur lá fer fór fær fekk Flertall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1., 2. og 3. person bíta bitu bróta brutu svimja svumu koma komu liggja lógu fara fóru fáa finguPerfektum bitiðbrotiðsvomiðkomiðligiðfariðfingið

 Hjelpeverb 
 vera – være
 hava – ha
 verða – være/bli
 blíva – være/bli
Vera og verða er homonymer.

 HjelpeverbInfinitiv 1. vera 2. hava 3. verða 4. blíva Entall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1. person eri var havi hevði verði varð blívi bleiv2. person ert vart hevur hevði verður varðst blívur bleivst3. person er var hevur hevði verður varð blívur bleiv Flertall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1., 2. og 3. person eru vóru hava høvdu verða vórðu blíva blivuPerfektum verið havt verðið blivið

 Andre viktige verb 
Andre viktige færøyske verb, som man ofte får bruk for:
 kunna – kunne
 munna – ville
 mega – få lov til
 skula – skulle
 vita – vite
 vilja – ville

 Viktige verbInfinitiv 1. kunna 2. munna 3. mega 4. skula 5. vita 6. vilja Entall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1. person kann kundi man mundi má mátti skal skuldi veit visti vil vildi2. person kanst kundi manst mundi mást mátti skalt skuldi veitst visti vilt vildi3. person kann kundi man mundi má mátti skal skuldi veit visti vil vildi Flertall Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid Nåtid Fortid1., 2. og 3. person kunnu/kunna kundu munnu/munna mundu mugu/mega máttu skulu/skula skuldu vita vistu vilja vilduPerfektumkunnaðmunnaðmegaðskulaðvitaðviljað

 Adjektiv 
De fleste adjektiver bøyes i samsvar med kjønn, antall, kasus, ubestemt og for bestemt form, såvel som i formene positiv, komparativ og superlativ:

Maðurin er stórur – Mannen er stor
Konan er stór – Damen er stor
Barnið er stórt – Barnet er stort

Adjektiver er på færøysk bøyd etter:

 (An)tall:

ein stórur maður – en stor mann
fleiri stórir menn – mange store menn

 Kasus:

ein stórur maður sat har – en stor mann satt der
eg sá ein stóran mann – jeg så en stor mann
eg møtti einum stórum manni – jeg møtte en stor mann

 Kjønn:

ein stórur maður – en stor mann
ein stór kona – en stor dame
eitt stórt barn – et stort barn

 Videre bøyes også adjektiv i formene positiv, komparativ og superlativ:

stórur – størri – størstur
(stor – større – størst)

 Adjektiver har sterk bøyning foran et substantiv i ubestemt form:
ein sjúkur maður – en syk mann
ein sjúk kona – en syk dame
eitt sjúkt barn – et sykt barn

 Adjektiver har, derimot, svak bøyning foran et substantiv i bestemt form:

hin sjúki maðurin – den syke mannen
hin sjúka konan – den syke damen
hitt sjúka barnið – det syke barnet

 Adjektiver kan også stå i bestemt form:

gamli Andras – gamle Andreas
Eirikur Reyði – Eirik Raude

 Adverb 
Mange adverb bøyes i positiv, komparativ og superlativ, men ikke alle. Her følger noen eksempler med færøyske adverb:

Man kan spørre: Hvar er hon? – Hvor er hun?
Og svare: Hon er har. – Hun er der.

Man kan spørre: Nær fer hann? – Når drar han?
Og svare: Hann fer nú. – Han drar nå.

Man kan spørre: Hvussu livir barnið? – Hvordan har barnet det?
Og svare: Barnið livir væl. – Barnet har det bra.

Disse ordene, har, nú and væl, er adverb.

Adverb kan brukes til å gi en mer detaljert beskrivelse, og etterfølger et verb:

Når noe skjer: Eg fari tíðliga upp. – Jeg står tidlig opp.

Hvor noe er: Bólturin er her. – Ballen er her.

Hvor noe finner sted: Fundurin var har inni. – Møtet var der inne.

Hvor noe skal: Hann fór hagar. – Han dro derover.

Hvordan noe er: Skipið er óføra stórt. – Dette skipet er veldig stort.

Hvordan noe skjer: Óhappið hendi knappliga. – Ulykken skjedde plutselig.

Hvorfor noe skjer: Tí fór hann avstað. – Derfor dro han avsted.

Når man vurderer noe: Hon dugir ivaleyst betur enn hann. – Hun er uten tvil mye flinkere enn ham.

Når man godtar: Jú, eg komi. – Ja (jo), jeg kommer.

Når man avslår: Nei, ikki fert tú. – Nei, du drar ikke.

 Miniparlør og tallord 
TallNavnUttale0null[null]1eineineitt[ain][ain][aitt]2tveirtværtvey[tvair][tvæar][tvei]3tríggjirtríggjartrý[trudsjir][trudsjar][trui]4fýra[fuira]5fimm[fimm]6seks[sæks]7sjey[sjei]8átta[åtta]9níggju[nuddsju]10tíggju[tuddsju]11ellivu[æddlu]12tólv[tøl]13trettan[trættan]14fjúrtan[fjysjtan]15fimtan[fimtan]16sekstan[sækstan]17seytjan[seitsjan]18átjan[åatsjan]19nítjan[nuitsjan]20tjúgu[tsjyuvu]21einogtjúgu[ainotsjyuvu]30tretivu[treddvu]40fjøruti[fjørti]50hálvtrýss[håltrusj]60trýss[trusj]70hálvfjerðs[hålfjæsj]80fýrs[fusj]90hálvfems[hålfems]100(eitt) hundrað[ait hundra]101hundrað og ein[hundra o ain]1000(eitt) túsund[ait tyusin]1100ellivuhundrað[æddluhundra]2000tvey túsund[tvei tyusin]1.000.000(ein) miljón[ain miljoun]2.000.000tvær miljónir[tvæar miljounir]

 Ja [jæa] – ja
 Nei [nai] eller [noi] – nei
 Jú [jyu] – jo, da vel
 Takk fyri [takk firi] – takk (for...)
 ...seinast [sainast] – ...sist
 ...í kvøld [ui kvøld] – ...i aften
 ...vitjanina [vitsjanina] – ...besøket
 ...hjálpina [jålpina] – ...hjelpen
 Stóra tøkk [stoura tøkk] – mange takk
 Orsaka ['åsjæaka] – unnskyld
 Eingin orsøk ['åndsjin 'åsjø:k] – ingen årsak
 Ger so væl,... [dsjesjo væal] – vær så vennlig,... / vær så god
 Versgu [væsjgu] – vær så god
 Góðan morgun [gouwan morgun] – god morgen
 Góðan dag [gouwan dæa] – god dag
 Gott kvøld [gott kvøld] – god kveld
 Hey [hei] – hei
 Halló [hallou] – hallo
 Væl gagnist [væal gaggnist] – vel bekomme (svar på manga takk etter måltider, og brukes alltid som hilsen hvis man kommer inn et sted hvor folk sitter og spiser)
 Hvussu gongur (gongst)? [kvussu gongur (gongst)] – hvordan har du / De / det?
 Tað gongur væl, takk, og tygum / tær? [tæa gongur væal takk o tijun / tæar] – takk, godt, og De / du?
 Farvæl – farvel
 Góða ferð [gouwa fer] – god reise
 Vit síggjast [vit suddsjast] – vi ses
 Kanska [kanska] – kanskje
 Hvar er...? [kvæar er] – hvor er...?
 Kunnu tygum vísa mær tað á kortinum? [kunnu tijun vuisa mæar tæa åa kåsjtinun] – kan De vise meg det på kartet?
 Lat meg fáa hetta [læat me fåa hætta] – la meg få dette
 Eg vildi fegin havt... [e vildi fæjin haft] – jeg vil gjerne ha...
 Hvussu nógv kostar hetta? [kvussu negv kåstar hætta] – hvor mye koster det?
 Hvussu eita tygum / eitur tú? [kvussu aita tijun / aitur tyu] – Hva heter De /du?
 Eg eiti... [e aiti] – jeg heter...
 Veðrið er ringt [vægri er ringt] – været er dårlig
 Tað er fitt [tæa er fitt] – det er veldig bra, positivt
 Tað er í lagi [tæa er ui læaji] – det er i orden
 Tað veit eg ikki [tæa vait e ihtsj] – det vet jeg ikke
 Eg skilji ikki [e sjilji ihtsj] – jeg forstår ikke
 Hvat siga tygum? [kveat sija tijun] – hva sier De?
 Ha? [ha:] – hva? hva behager? unnskyld?
 Hvat heitur ... á føroyskum, donskum, enskum? [kvæat aitur ... åa føriskun, dånskun, ænskun] – hva heter ... på færøysk, dansk, engelsk?
 Eg eri úr Danmørk / Noregi / Svøríki [e eri yur danmørk / noregi / svøruitsji] – jeg er fra Danmark / Norge / Sverige
 Eg búgvi í Keypmannahavn [e bigvi ui tjeipmannahaun] – jeg bor i København
 Ert tú føroyingur? [esjt tyu føringur] – er du færøying?
 Eg tosi eitt sindur føroyskt [e tosi ait sindur førist] – jeg snakker litt færøysk
 Eg eri fyrstu (aðru, triðju, fjórðu, fimtu) ferð í Føroyum [e eri fistu (æaru, triju, fjouru, fimtu) fer ui førjun] – jeg er på Færøyene for første (andre, tredje, fjerde, femte) gang.
 Føroyskt er vakurt, men torført at læra (skilja) [førist er væakusjt mænn torføsjt æt læara (sjilja)] – Færøysk er pent, men vanskelig at lære (forstå)

Eksempler fra Richard Kölbls bok Färöisch Wort für Wort (2004).

 Geografiske ord og uttrykk 
 Færøysk  Norsk  Forklaring  Eksempler á å, elv, bekk En liten elv, men vanligvis på størrelse med en bekk. Kan være bindeledd mellom innsjø og hav Stórá, Skarðsá bygd bygd, (tett)sted En liten bebyggelse, hvis folketall kan variere fra avfolket til ca. 2 000 Kirkjubøur, Eiði býur by Bebyggelse større enn en bygd Tórshavn, Klaksvík býlingur bydel, grend Del av en by eller bygd. Navnet har oftest ett eller flere prefiks við Garð, uppi á Mýrum dalur dal Forsenking i landskapet Kambsdalur, Dalur fjørður fjord Havets innhugg i en øy, men også brukt om vann mellom øyer (se også sund) Árnafjørður, Skálafjørður gjógv juv, kløft, gjel En kløft i (eller mellom) landmasse(r), kan være fylt med vann (se også sund) Gjógv, Hólmsgjógv hólmur holme En landmasse i havet, mindre enn en øy Tindshólmur, Mykineshólm oyggj, oy øy Øy, større enn en holme Streymoy, Fugloy sund sund Vannmasse som skiller øyene fra hverandre (se også fjørður)  vatn vann/vatn, innsjø En vannmasse adskilt fra havet, men kan ha et utløp via en elv (se á) Sørvágsvatn, Fjallavatn

 Teksteksempler 
 Fader vår 
Matteusevangeliet 6:9-16, moderne færøysk etter Jákup Dahl og Kristian Osvald Viderø, 1961:bibelselskabet.dk   

Faðir vár, tú sum ert í himlunum! Heilagt verði navn títt;komi ríki títt, verði vilji tínsum í himli so á jørð;gev okkum í dag okkara dagliga breyð;og fyrigev okkum skuldir okkara,so sum vit fyrigeva skuldarum okkara;og leið okkum ikki í freistingar; men frels okkum frá tí illa.Tí at um tit fyrigeva monnum misgerðir teirra,so skal himmalski faðir tykkara eisini fyrigeva tykkum;men fyrigeva tit ikki monnum,so skal faðir tykkara ikki heldur fyrigeva misgerðir tykkara.Amen!

 Menneskerettighetene 
FNs menneskerettighetserklæring, artikkel 1–3, på færøysk:

Øll menniskju eru fødd fræls og jøvn til virðingar og mannarættindi. Tey hava skil og samvitsku og eiga at fara hvørt um annað í bróðuranda.Øll hava krav um rættindi og frælsi, sum eru nevnd í hesi yvirlýsing, uttan mun til ættarslag (rasu), húðarlit, kyn, mál, átrúnað, politiska ella aðra sannføring, tjóðskaparligan ella samfelagsligan uppruna, ognarviðurskifti, føðing ella aðra støðu.Somuleiðis skal eingin mismunur vera orsakað av politiskari, rættarligari ella millumtjóða støðu hjá tí landi, sum ein persónur hoyrir til, sama um landið er sjálvstøðugt, undir tilsjónarvaldi, ella fullveldi tess á annan hátt er skert.Ein og hvør hevur rætt til lív, frælsi og persónliga trygd.

Norsk versjon:

Alle mennesker er født frie og med samme menneskeverd og menneskerettigheter. De er utstyrt med fornuft og samvittighet og bør handle mot hverandre i brorskapets ånd.Enhver har krav på alle de rettigheter og friheter som er nevnt i denne erklæring, uten forskjell av noen art, f. eks. på grunn av rase, farge, kjønn, språk, religion, politisk eller annen oppfatning, nasjonal eller sosial opprinnelse, eiendom, fødsel eller annet forhold. Det skal heller ikke gjøres noen forskjell på grunn av den politiske, rettslige eller internasjonale stilling som innehas av det land eller det område en person hører til, enten landet er uavhengig, står under tilsyn, er ikke-selvstyrende, eller på annen måte har begrenset suverenitet.Enhver har rett til liv, frihet, og personlig sikkerhet.

 Referanser 

 Litteratur 
Kronologisk liste over fortsatt tilgjengelige bøker om færøysk:

 V.U. Hammershaimb: Færøsk Anthologi. Copenhagen 1891 (to bind, utgitt på nytt i 1991) (dansk)
 M.A. Jacobsen, Chr. Matras: Føroysk – donsk orðabók. Tórshavn, 1961 (færøysk–dansk ordbok)
 W.B. Lockwood: An Introduction to Modern Faroese. Tórshavn, 1977 (utgitt på nytt i 2002)
 Eigil Lehmann: Føroysk-norsk orðabók. Tórshavn, 1987 (færøysk–nynorsk ordbok)
 Tórður Jóansson: English loanwords in Faroese. Tórshavn, 1997 (ISBN 99918-49-14-9) (engelsk)
 Johan Hendrik W. Poulsen: Føroysk orðabók. Tórshavn, 1998 (ISBN 99918-41-52-0) (færøysk)
 Annfinnur í Skála: Donsk-føroysk orðabók. Tórshavn 1998 (ISBN 99918-42-22-5) (dansk–færøysk ordbok)
 Michael Barnes: Faroese Language Studies Studia Nordica 5, Supplementum 30. Tórshavn, 2002 (ISBN 99918-41-30-X) (engelsk)
 Höskuldur Thráinsson (Þráinsson), Hjalmar P. Petersen, Jógvan í Lon Jacobsen, Zakaris Svabo Hansen: Faroese. An Overview and Reference Grammar. Tórshavn, 2004 (ISBN 99918-41-85-7) (engelsk)
 Richard Kölbl: Färöisch Wort für Wort. Bielefeld 2004 (tysk)
 Gianfranco Contri: Dizionario faroese-italiano = Føroysk-italsk orðabók. Tórshavn, 2004 (ISBN 99918-41-58-X) (færøysk–italiensk ordbok)
 Hjalmar Petersen, Marius Staksberg: Donsk-Føroysk orðabók. Tórshavn, 1995 (ISBN 99918-41-51-2) (dansk–færøysk ordbok)

 Jón Hilmar Magnússon: Íslensk-færeysk orðabók. Reykjavík, 2005 (ISBN 99796-61-79-8) (islandsk–færøysk ordbok)
 Annfinnur í Skála / Jonhard Mikkelsen: Føroyskt / enskt – enskt / føroyskt, Vestmanna: Sprotin 2008 (færøysk–engelsk/engelsk–færøysk ordbok, 2 bind)

 Eksterne lenker 



Kategori:Germanske språk
Kategori:Språk i Danmark
Kategori:Språk på Færøyene
Kategori:Portal:Færøyene/artikler