Bletchley Park

Bletchley Park er et engelsk landsted og eiendom i tettstedet Bletchley, som nå er en del av byen Milton Keynes i Buckinghamshire, omkring 80 km nord for London. Herskapshuset ble bygget i årene etter 1883 for finansmannen og politikeren Herbert Leon i viktoriansk gotikk, tudor og nederlandsk barokkstil, på det stedet for eldre bygninger med samme navn. Stedet drives nå som museum, men under andre verdenskrig var det viktigste senteret for britisk og alliert kodeknekking og kryptoanalyse.«Milestones:Code-breaking at Bletchley Park during World War II, 1939-1945», Engineering and Technology History Wiki (ETHW) Herskapshuset ble bygget i årene etter 1883 for finansmannen og politikeren Herbert Leon i viktoriansk nygotikk, tudor (revival architecture) og nederlandsk barokkstil på det samme stedet for eldre bygninger med samme navn. «Bletchley Park - Herbert Leon», Mkheritage.co.uk.

Under andre verdenskrig huset godset myndighetenes Government Code and Cypher School (GC&CS), det som i dag er Statens kommunikasjonshovedkvarter (GCHQ), og som regelmessig trengte inn i den hemmelige kommunikasjonen til aksemaktene – viktigst av alt de tyske kode- og krypteringsmaskinene Enigma- og Lorenz. GC&CS-teamet med kodebrytere som Alan Turing, Harry Golombek, Gordon Welchman, Hugh Alexander, Bill Tutte og Stuart Milner-Barry.

Ifølge den offisielle historikeren til britisk etterretningen, var virksomheten ved Bletchley Park betegnet som «Ultra [viktig]», mer hemmelig og betydningsfullt enn «Særdeles [viktig]». Lewin (2001), s. 64. Den etterretningen framstilt ved Bletchley Park forkortet krigen med to til fire år, og uten den ville utfallet av krigen vært usikkert. Hinsley (1996) Teamet ved Bletchley Park utviklet automatisk maskineri for å hjelpe med dekryptering, og kulminerte i utviklingen av Colossus, verdens første programmerbare digitale elektroniske datamaskin. Kodebrytende operasjoner ved Bletchley Park ble avsluttet i 1946 og all informasjon om krigsoperasjonene var klassifisert til midten av 1970-tallet.

Etter krigen hadde stedet forskjellige bruksområder, blant annet som en høyskole for lærerutdanning og lokalt hovedkvarter for General Post Office. I 1990 ble hyttene der kodebryterne under krigen jobbet i vurdert for riving og ombygging. Bletchley Park Trust ble således dannet i februar 1992 i den hensikt å redde store deler av området fra riving og ny utvikling. På 2000-tallet har Bletchley Park blitt åpent for publikum, med utstillinger og hytter som har blitt ombygd for å se ut som de gjorde under krigsoperasjonene. Stedet mottar hundretusenvis av besøkende årlig. "Bletchley Park Welcomes 2015'S 200,000th Visitor, Bletchley Park. 26. august 2015. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Det adskilte National Museum of Computing, som har en fungerende kopi av Bombe-maskinen (en elektromekanisk enhet brukt av britiske kryptologer for å hjelpe med å tyde tysk Enigma-maskin) Welchman (2005), s. 138–145. og en ombygd Colossus-datamaskin, ligger i blokk H på stedet.

 Forhistorie 

Bletchley Parks historie begynte antagelig som herregård omkring tiden for den normanniske invasjon i 1066. Den eldste sikre referansen er fra 1308, da Grey-familien eide stedet. På et ukjent tidspunkt ble eiendommen krongods. Hovedbygningen som står nå ble bygget mellom 1883 og 1926 av Herbert Samuel Leon (1850–1926), parlamentsmedlem for det liberale partiet. Stilen er eklektisk, med blanding av viktoriansk nygotikk, tudor og nederlandsk barokkarkitektur. Leons eiendom dekket omkring 2,4 km²; omkring 0,2 km² av dette utgjør Bletchley Park. Etter at enken, Fanny Leon (1878–1937), døde, ble parken solgt til en eiendomsutvikler i 1938.

Huset skulle rives for å gi plass til et boligkompleks, men admiral Hugh Sinclair, direktør for den britiske marinens etterretningstjeneste og for Secret Intelligence Service, kjøpte bygningene og 23 hektar med eiendom for egne penger våren 1938 ettersom regjeringen sa at de ikke hadde budsjett som kunne dekke kjøpet. Han betalte £6,000 (tilsvarer £484,000 i dag). Hensikten var å bruke det for GC&CS og SIS i tilfelle krig. Morrison, s. 102–103

Han hadde grunnlagt Statens kode- og chifferskole (Government Code and Cypher School), og da han regnet med at et krigsutbrudd var nært forestående ville han sikre et egnet tilholdssted for organisasjonen. Han valgte stedet av fire grunner: Det lå ved jernbanelinjen mellom Oxford og Cambridge, hvor man ville komme til å hente ekspertise fra; det lå ved hovedveien til London (nå kalt A5); det lå nær en større telefonsentral og det lå et stykke fra kjente militære installasjoner slik at det ikke var noen åpenbart mål for fiendtlige fly.

 Krigsårene 

I 1939 ble etterretningstjenestens kodebrytervirksomhet lokalisert til Bletchley. De flyttet først inn i hovedbygningen, men etter hvert som arbeidsmengden økte måtte man bygge enkle brakker, omtalt som huts. Anlegget ble bygget slik at det fra luften kunne se ut som et sykehus, for å minske faren for bombing. Bletchley ble da også bare truffet av én bombe under krigen; den gjorde liten skade bortsett fra å flytte brakke 4 et par meter bort fra fundamentet. Bomben var antagelig ment å skulle treffe jernbanestasjonen like ved.

En lyttestasjon ble konstruert for å fange opp fiendens radiosignaler, og da denne var den tiende stasjonen i en serie fikk den navnet Station X (romertall 10). Dette navnet blir ofte, feilaktig, brukt på hele anlegget. Lyttestasjonen ble snart flyttet til Whaddon Hall, for å trekke oppmerksomhet bort fra Bletchley. Flere andre radiostasjoner var også i aktivitet med å fange opp signaler.

På det meste var opptil 10 000 mennesker tilknyttet parken, enten i selve anlegget eller på lyttestasjonene.

 Kryptoanalyse 

Bletchley Park viste seg å bli en viktig brikke i den allierte planleggingen under krigen. Opplysningene som ble samlet gikk under kodenavnet 'Ultra', og det ble holdt strengt hemmelig hvordan man hadde samlet dem. Noe av det viktigste arbeidet som foregikk var analyser av koder fra de tyske kodemaskinene Enigma og Lorenz. Hemmeligholdet var så vellykket at den tyske kontraspionasjen, Abwehr, aldri forsto at man hadde brutt kodene.


For å løse problemene med de kompliserte kodene Tyskland brukte, samlet etterretningstjenesten en rekke av de fremste matematikerne og lingvistene i Storbritannia. Blant de meste kjente er Alan Turing som var hoveddesigner av The Turing Bomb, maskinen som løste koden fra Enigma-maskinene. Dette reddet livet til mange norske sjømenn da man fikk redusert de store tapene i konvoifarten over Atlanterhavet fordi man ved å knekke de tyske marinekodene kunne lokalisere hvor tyske ubåter oppholdt seg ved å lese enigmameldingene ubåtene sendte tilbake til Tyskland.

For å løse kodene fra Lorenz-maskinene som var mer komplekse og ble brukt mellom hovedkvarterene til tyskerne ble verdens første programmerbare elektroniske datamaskin laget. Denne ble kalt Colossus. Matematikerne Bill Tutte og Max Newmann og elektronikkingeniøren Tommy Flowers var ledende i dette arbeidet. Colossus ble laget i løpet av 1943 tidsnok til å hjelpe i planleggingen av D-dagen. Kunnskapen om hvordan Colossus var konstruert ble også overført til USA samtidig med at disse begynte å konstruere sin første datamaskin.

Når kodene skulle brytes hadde man i utgangspunktet to hovedhjelpemidler: Erobrede Enigma- og Lorenz-maskiner, og «jukselapper» (cribs). Jukselappene besto dels av formuleringer man visste ble brukt i innledningen eller avslutningen på visse meldinger og dels av informasjon om f.eks. posisjoner, temperatur og værforhold som man kjente og visste at var en del av meldingen. Man fikk også hjelp ved at mange tyske operatører slurvet. Den som brukte maskinen til å kode en melding skulle velge en tilfeldig kode først, men mange brukte f.eks. initialene til kjæresten på alle meldinger. Det ble også slurvet ved at samme meldingen noen ganger ble sendt med forskjellig kode; da kunne man regne ut i det minste noen av innstillingene på maskinen. Med datamaskinen som ble bygget, og de enklere bombene, elektriske maskiner som sjekket alle mulige innstillinger i løpet av noen timer, kunne arbeidet med å knekke en kode ofte komme ned i noen få timer.

Man arbeidet også med japanske og italienske koder, og arbeidet med å bryte de japanske kodene var til stor hjelp under Stillehavskrigen.

 Resultater 

Et av de viktigste og mest konkrete resultater av arbeidet er at Tysklands ubåtkrig i Atlanterhavet ble langt mindre effektiv enn den kunne vært. I en periode hvor man ikke kunne lese den tyske marinens Enigma-koder på grunn av en forandring som ble gjort på maskinen, økte mengden senket tonnasje enormt. Da man igjen fikk knekket koden kunne konvoiene ledes utenom de tyske ulveflokkene, og Storbritannia fikk sårt trengte forsyninger fra USA.

Opplysninger hentet fra tyske landstyrkers og Luftwaffes signaler var også av stor verdi, spesielt i forbindelse med felttoget i Nord-Afrika og D-dagen.

Mange har forsøkt å sette en målbar verdi på resultatet, og det har vært hevdet at informasjon fra Bletchley Park forkortet krigen med inntil to år. Dette er høyst usikkert, men det er ikke tvil om at innsatsen sparte mange allierte soldaters og sivile sjøfolks liv.

 Etter krigen 
Winston Churchill omtalte Bletchley Park som «the goose that laid the golden egg, but didn't cackle». Dette refererer til at Bletchley Park og alt de klarte å få til ble holdt hemmelig ikke bare under den andre verdenskrig, men også under den kalde krigen, slik at Sovjetsamveldet ikke fikk innsyn i hva Vest-Europa kunne klare når det gjaldt overvåking og innsyn i motpartens interne meldinger. Colossus og alt annet som ble utviklet ved Bletchley ble destruert. Eksistensen av Bletchely Park og alt de lagde ble ikke allment kjent før i 1976, etter at 30 årsfristen for hemmeligholdelse hadde utløpt.

Etter krigen ble mye av utstyret og tegningene til dette ødelagt. De som jobbet der ble også pålagt streng taushetsplikt. Mange av dem slet i årene etter krigen med at familie og venner trodde de ikke hadde gjort en anstendig innsats under krigen, spesielt de som var unge menn da de begynte på Bletchley. Etter at hemmeligheten ble kjent har de fått anerkjennelse for sitt arbeid, som blant annet er blitt kjent for et stort publikum gjennom filmen Enigma.

Anlegget ble overtatt av andre statlige institusjoner, blant annet British Telecom (televerket) og Aviation Authority (luftfartsverket).

 Museet 

Etter at anlegget begynte å forfalle sterkt, og det ble snakk om å rive det, ble Bletchley Park Trust grunnlagt for å bevare og restaurere bygningene. Det ble satt i stand et museum som viser aktiviteten ved anlegget, der man blant annet kan se kodemaskinene og rekonstruksjoner av de første datamaskinene som var i bruk.

 Noter 

 Referanser 

 Litteratur 
 Aldrich, Richard J. (2010): GCHQ: The Uncensored Story of Britain's Most Secret Intelligence Agency, HarperCollins, ISBN 978-0-00-727847-3.
 Hinsley, Harry ([1993] 1996): The Influence of ULTRA in the Second World War, avskrift av en forelesning holdt tirsdag 19. oktober 1993 ved Universitetet i Cambridge.
 Lewin, Ronald ([1978] 2001): Ultra Goes to War: The Secret Story, Classic Military History (Classic Penguin), London, England: Hutchinson & Co, ISBN 978-1-56649-231-7.
 Morrison, Kathryn: A Maudlin and Monstrous Pile': The Mansion at Bletchley Park, Buckinghamshire, English Heritage.
 Welchman, Gordon (2005): The Hut Six story: Breaking the Enigma codes, Cleobury Mortimer, England: M&M Baldwin, ISBN 9780947712341. Tidligere utgaver fra 1982 og 1997, her med bestående av en artikkel fra 1986 skrevet av Welchman som korrigerer misforståelser fra 1982-utgaven.

 Eksterne lenker 


Kategori:Andre verdenskrig
Kategori:Britisk etterretning
Kategori:Milton Keynes
Kategori:Kryptologi
Kategori:Matematikkens historie