Etterretningstjenesten

Etterretningstjenesten (tidligere Forsvarets etterretningstjeneste, også kalt E-tjenesten) er Norges sivile og militære utenlandsetterretningstjeneste, og har det koordinerende og rådgivende ansvaret for all etterretningsvirksomhet i Forsvaret. Sjefen for Etterretningstjenesten er direkte underlagt Forsvarssjefen.

Stortinget har tilsyn med etterretningstjenesten gjennom EOS-utvalget. 

Etterretningstjenestens hovedkvarter i Norge i Lutvann leir ligger ved Lutvann i Oslo med ledelse, administrasjon, bearbeiding, analyse og rapportering. Grunnsteinen ble lagt i 1994 og bygget sto klart i 1998.https://www.aftenposten.no/norge/i/Rxdkd/Na-vil-E-tjenesten-ut-av-mystikken Fra 2018 foregår det en kraftig utbygging av området rundt hovedkvarteret.

 Oppgaver 
Etterretningstjenesten innhenter, bearbeider og analyserer informasjon som angår norske interesser, sett i forhold til fremmede stater, organisasjoner og individer. Hensikten med etterretningsvirksomhet er å bidra til å gi norske myndigheter et solid beslutningsgrunnlag i saker som gjelder utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk. 

 Historie 
Allerede i 1915 var det etablert et eget kontor for etterretning i Forsvarets overkommando, den gang kalt Generalstaben.

Forsvarets overkommando ble etablert i London den 6. februar 1942 av den norske eksilregjeringen. Forsvarets etterretningstjeneste var den gang en del av Forsvarets overkommando, som omfattet både etterretnings- og sikkerhetstjenesten, og hadde navnet Forsvarets Overkommandos 2. avdeling. 
FO II var den vanlige forkortelsen for Forsvarets Overkommandos 2. avdeling, etterretningsavdelingen, fra 1942 til 1947. Avdelingen byttet navn i 1947 til Forsvarsstabens etterretningsavdeling, Fst II.

Ifølge boka Fiendebilde Wollweber: svart propaganda i kald krig av forsker Lars Borgersrud hadde avdelingen ved utgangen av krigen blitt FOs største avdeling med 223 ansatte, hvorav de fleste befant seg i London. Avdelingen ble ledet av oberstløytnant Alfred Roscher Lund og hadde over 200 utdannede agenter og over  hjelpere og kurerer.

Gjennom organisasjonen XU ble det i løpet av krigen etablert et nettverk på mer enn 200 agenter, og i tillegg et kontaktnett bestående av mer enn 1800 informanter.Etterretningstjenesten (2013). Fokus 2013: Etterretningstjenestens vurdering , s. 3.

Avdelingen spionerte ikke bare på tyskerne, men også på kommunister og venstreopposisjonelle i og utenfor Norge og fortsatte sitt virke også etter krigen, riktignok med forminsket innsats. Fra 1946 overtok major (senere oberstløytnant) Vilhelm Evang ledelsen. Etterretningstjenestens oppgave var å innhente informasjon om forholdene i det okkuperte Norge, mens sikkerhetstjenesten ivaretok kontrollen av alle dem som aktivt ville være med i motstandskampen ute og hjemme. En grundigere historisk skildring av Forsvarets etterretningstjeneste i perioden 1945 til 1970 forefinnes i professor Olav Riste og direktør for Norges Hjemmefrontmuseum på Akershus festning, Arnfinn Molands bok, Strengt hemmelig (ISBN 82-00-12769-9).

 Etterkrigstiden 
Etter krigen ble organisasjonen flyttet hjem til Norge, der arbeidet fortsatte. Etterretningstjenesten tilpasset seg det nye trusselbildet mot Norge og senere NATO. Som en følge av flyttingen, fikk sikkerhetstjenesten nye oppgaver. Trusselbildet var det samme under hele den kalde krigen. I 1965 ble E- og S-staben delt, og de var deretter hvert sitt stabsledd - fortsatt under Forsvarets overkommando - med Forsvarssjefen som øverste sjef.

I 1968 gjennomførte Sovjetunionen en omfattende beredskapsøving med ei ekstra fase 2 i form av en maktdemonstrasjon ved grensen mot Norge. Hendelsen ble mye omtalt den gangen, og førte til øket innsats for å være i stand til å varsle slike hendelser på forehånd.Arnfinn Moland, Strengt hemmelig (ISBN 82-00-12769-9) side 315

Hele tiden holdt Forsvarets etterretningstjeneste en meget lav medieprofil. Innenfor de lukkede miljøer i de hemmelige tjenester var dette en normal situasjon. Ulike hendelser brakte fra tid til annen E-tjenesten frem i lyset, men den forble omgitt av taushet og mystikk. Gradvis ble det mer åpenhet om tjenestene, blant annet på grunn av arbeidet til de offentlige utvalg som gransket dem på 1990-tallet. Stortingets granskingsutvalg for de hemmelige tjenester, Lund-kommisjonen, ledet av høyesterettsdommer Ketil Lund, ga E-tjenesten gode skussmål i sin rapport i 1996.

Forsvarsminister Jørgen Kosmo tok initiativet til nye lover for etterretningstjenestens og sikkerhetstjenestens virksomhet. Lovforslaget ble lagt frem april 1997, og vedtatt i 1998.Ot.prp. nr. 50 (1996-97) Om lov om Etterretningstjenesten. Stortinget rakk ikke behandle forslaget i vårsesjonen, og lovforslaget ble fremmet på ny høsten 1998. Loven nedlegger blant annet forbud mot registrering og overvåking av norske statsborgere.https://lovdata.no/dokument/NL/lov/1998-03-20-11 Ulike tolkninger av denne loven i 2018 fører trolig til justeringer og presisering for framtiden.

Forsvarets etterretningstjeneste har både vært en stab under Forsvarets overkommando og en egen tjeneste. Den 1. august 2003 byttet Forsvarets etterretningstjeneste navn til Etterretningstjenesten, i forbindelse med opprettelsen av ny ledelsesstruktur i Forsvaret. Navnet samsvarer med det som er brukt i Lov og Instruks om Etterretningstjenesten.https://lovdata.no/dokument/NL/lov/1998-03-20-11https://lovdata.no/dokument/NL/lov/1998-03-20-11
https://lovdata.no/dokument/INS/forskrift/2001-08-31-1012 Samtidig med navneendringen fikk E-tjenesten sitt eget våpenskjold.

 Tjenesten hadde i 2005 et budsjett på 691,8 millioner kroner.
 Stortinget hadde vedtatt et budsjett på 724 millioner kroner for 2006. 
 Årsbudsjettet var i 2010 på 930 millioner kroner og da ble det opplyst at tjenesten hadde 829 stillinger. I et intervju med E-sjefen dette året, uttalte han at norske spioner var aktive i Afghanistan, Tsjad, Somalia, Sudan, Kosovo, Egypt, Bosnia, Kongo og i Midtøsten.
 Etterretningstjenesten i media 

I september 1965 ble den norske etterretningsagenten Ingeborg Lygren arrestert av POT, mistenkt for spionasje for en fremmed makt. Saken vakte stor oppmerksomhet både nasjonalt og internasjonalt - 
den ble blant annet omtalt to ganger i The New York Times.Oslo Spy Case Stirs Military; Staff Chief Offers to Quit as Secretary Is Arrested, 30. september 1965 og Paper Report Spy Details, 5. oktober 1965 Det viste seg senere at POT hadde forvekslet henne med spionen Gunvor Galtung Haavik, og hendelsen skapte en så heftig strid mellom etterretningstjenesten og POT at sjefene Asbjørn Bryhn (POT) og Vilhelm Evang (E-tjenesten) begge måtte forlate sine stillinger i 1966.

En varsler, Anders Martin Hellebust rapporterte i 1975 om ulovlig samarbeid mellom Etterretningstjenesten i Norge og tilsvarende organ i USA.
Dette samarbeidet kom fram i Loran C- og Omega-sakenehttps://books.google.no/books?id=OHzIuU54NFYC&pg=PA168&lpg=PA168&dq=anders+hellebust&source=bl&ots=CRAyzTMeX7&sig=tkNGmtHD1ZleS_NhdrNJEoxOW0k&hl=no&sa=X&ved=2ahUKEwivmo3lzMvbAhWDDCwKHftKAUQ4ChDoATAGegQIARBI#v=
onepage&q=anders%20hellebust&f=false og ble utført i hemmelighet overfor statsministeren og Stortinget.

I 1976 fortalte Svein Blindheim til Ivar Johansen om sin medvirkning i spionasje mot Sovjetunionen fra Finland i 1953. En artikkel om denne virksomheten ble publisert av Ivar  Johansen og Ingolf Håkon Teigene i avisen Ny Tid den 21. juli 1977 uten å nevne Blindheims navn. Fordi en annen avis bestred disse opplysningene, ble Blindheim på ny kontaktet av avisen og sto i neste nummer fram og bekreftet opplysningene. I mellomtiden hadde han også blitt intervjuet av Dagsrevyen, Dagsnytt og radioprogrammet Ukeslutt om sin befatning med den finske spionasjen. 

Listesaken var i 1977 den mest omtalte nyhetssak i Norge. En sak hvor norske journalister forsøkte å skaffe seg innsyn i hvem som jobbet for de hemmelige tjenester.

Den såkalte «Meyer-affæren» i 1978 vakte også stor oppsikt. Ved en ren tilfeldighet ble den topphemmelige Stay Behind-gruppen avslørt dette året. En «skyggehær», med base i en staselig villa midt i Oslo var bygget opp bak ryggen til Stortinget, og uten politisk styring og kontroll - og med tette bånd til de mektige etterretningsorganisasjonene CIA og MI6.

Ikkevold-saken tidlig på 1980-tallet var en razzia mot tidsskriftet Ikkevold i Oslo 13. oktober 1983.
Razziaen ble utløst av en artikkel om et hemmelig anlegg på Forsvarets stasjon Andøya som var en del av det amerikanske Sound Surveillance System (SOSUS). s. 10-26 s. 61-71 s. 123-150, merk figur på s. 126 Samme kveld ble hjemmene til 12 medlemmer av redaksjonen ransaket.

I november 1992 ble det avslørt at norsk etterretningstjeneste hadde vært trukket inn i en affære der det britiske MI5 ville lokke IRA i en felle ved å
organisere et våpentyveri fra et av forsvarets lagre et sted i Østlandsområdet. Britene mente at våpen som tidligere var blitt stjålet fra det norske forsvarets våpenlagre hadde havnet i hendene på IRA.
Den videre planen var å tilby disse våpen på det svarte markedet og håpe at IRA ville kjøpe. Når salget til irene var utført, skulle britiske spesialstyrker slå til. Planen ble imidlertid avslørt fordi
den norske ekssoldaten Espen Lie, som skulle utføre våpentyveriet, henvendte seg til POT med spørsmål om han ville få beskyttelse hvis han gjennomførte det.

http://www.pdf-arkivet.no/hemmelig/norges_hemmelige_har.pdf

Avsløringen av etterretningstjenestens kildearkiv («Fagarkivet») i havnelageret i oslo i august 2013 skapte stor oppmerksomhet i media. Det fantes mapper på flere hundretalls nordmenn i et hemmelig lokale der, som E-tjenesten ønsker å rekruttere eller beholde som kilder for HUMINT-tjenste. 

Frode Berg-saken (2017-2019) og andre saker har også fått øket negativ oppmerksomhet fra forsvarspolitisk hold på tjenestens HUMINT-avdeling.https://www.side3.no/historie/to-norske-spioner-letter-pa-sloret-4454862Den 26. februar 2021 sendte EOS-utvalget over en rapport om Frode Berg-saken til Stortinget. Rapporten ble gradert så høyt at selve graderingsnivået var hemmelig.https://klassekampen.no/utgave/2021-02-27/sladder-rubbel-og-bit Kun et fåtall personer fikk lese rapporten i et lukket rom på Stortinget.
Så langt har ikke skandalen fått noen konsekvenser for ledelsen i den norske etterretningstjenesten, eller for den daværende politiske ledelsen i Forsvarsdepartementet.
Tidligere etterretningssjef Kjell Grandhagen, som ledet E-tjenesten da Frode Berg dro på de første oppdragene inn i Russland er død. Hans etterfølger Morten Haga Lunde gikk av høsten 2020.
Forsvarsminister og den politisk ansvarlige for E-tjenesten da Frode Berg ble sendt på oppdrag inn i Russland var Ine Eriksen Søreide.

I 2018 kom det frem at etterretningstjenesten hadde samarbeidet med den amerikanske etterretningstjenesten NSA om å overvåke russiske datanettverk i såkalte Computer Network Operations (CNO).

I 2020 gikk Ølen Betong-gruppen til rettssak mot Staten i forbindelse med at Etterretningstjenesten og PST hadde forsøkt å verve spioner mot Russland blant gruppens ansatte på en uprofesjonell og lite diskret måte. Rettssaken startet 3. februar 2020.
Oslo tingrett frikjente Staten i søksmålet fra Ølen Betong i februar 2020.

Etterretningstjenestens utbygging av radaren Globus III i Vardø har også vakt en del oppmerksomhet i media i 2020, særlig fra NRK.   I 2017  og 2018 fløy russiske bombefly i angrepsformasjon mot Vardø før de svingte av like utenfor norsk luftrom.
Eventuell norsk støtte til det såkalte amerikanske rakettskjoldet er omstridt fordi russerne får grunner til å ruste opp, og de har gjentatte ganger uttalt at Russland vil bli tvunget til å svare hvis Norge bygger ut missilforsvarssystemer like ved landets grenser. Russland utvikler derfor flere nye typer avanserte missiler og kategorier av våpen for å trenge gjennom vestlige missilforsvar, også de mest avanserte.

 Spesiell innhenting 
 Seksjon for spesiell innhenting (E 14 (1995-2005)), var en norsk etterretningsgruppe etablert i 1995, som opererte adskilt fra resten av Etterretningstjenesten. Gruppen hadde til hensikt å styrke sikkerheten rundt de norske styrkene som tjenestegjorde på Balkan. Agenter tjenestegjorde også i Midtøsten og Afrika. E 14 var tidligere navnet på det norske «Stay Behind»-nettverket, med kodenavn ROC.
 Ruseløkkabunkeren (1950-1989)
 Operasjon Delfinus var en norsk verdensomspennende etterretningsaksjon basert på bruk av den norske handelsflåten. Den ble etablert i 1948 og ble avviklet gradvis fram mot 1990-tallet. 
 Operasjon Gladio og Organizzazione Gladio var et hemmelig militært nettverk i NATO.

 Stasjoner og andre enheter tilnyttet tjenesten 
Etterretningstjenestens hovedkvarter i Norge ligger i Lutvann leir ved Lutvann i Oslo og huser Etterretningstjenestens ledelse, administrasjon, bearbeiding, analyse og rapportering. Grunnsteinen ble lagt i 1994 og bygget sto klart i 1998. Fra 2018 foregår det en kraftig utbygging av området rundt hovedkvarteret.

Etterretningstjenesten har øvrige stasjoner på disse steder i Norge:
 Forsvarets stasjon Fauske på Veten i Nordland fylke. 
 Forsvarets stasjon Andøya på Andenes i Nordland fylke. 
 Forsvarets stasjon Vardø på Vårberget i Vardø. 
 Forsvarets stasjon Varanger (FSV) ved Thomaselv i Vadsø i Finnmark. 
 Forsvarets stasjon Ringerike på Eggemoen i Ringerike.

Andre enheter
 Om "Bondegården" på Jessheim ble det i 1997 hevdet at den var fjernstyrt av tysk etterretning BND.
 "Spionskipet" FS «Marjata» (2016)
 Forsvarets etterretningsskole (FES) er underlagt sjefen for etterretningstjenesten og lokaliseres også ved Lutvann i Østmarka i Oslo. 
 Forsvarets militærgeografiske tjeneste (FMGT) leverer geografisk informasjon og tjenester primært til norske styrker i inn- og utland, men kan også levere til andre statlige departementer og etater, eller utanlandske avdelinger som øver i Norge.
 Norsk okkupasjonsberedskap i etterkrigstiden

Tilrettelagt innhenting

Fra nyttår 2022 vil det omstridte etterretningssystemet «tilrettelagt innhenting» tre i kraft. Systemet vil gjøre det mulig for Etterretningstjenesten å samle inn og gjøre søk i enorme mengder kommunikasjonsdata.

 Etterretningssjefer etter krigen 
1942–1946 Oberst Ragnvald Alfred Roscher Lund
1946–1966 Oberst Vilhelm Evang
1966–1970 Oberst Johan Berg
1970–1975 Oberst Reidar Torp
1975–1977 Oberst Sven Hauge
1977–1979 Oberst Fredrik Bull-Hansen
1979–1985 Kontreadmiral Jan Ingebrigtsen
1985–1988 Kontreadmiral Egil Eikanger
1988–1993 Generalmajor Alf Roar Berg
1993–1998 Generalmajor Olav Bjerke
1998–2002 Generalmajor Jan Fredrik Blom
2002–2009 Generalmajor, generalløytnant Torgeir Hagen
2010–2015 Generalløytnant Kjell Grandhagen
2016–2020 Generalløytnant Morten Haga Lunde
2020 - dd Viseadmiral Nils Andreas Stensønes

 Produkter fra Etterretningstjenesten 

 For 2017 kom den første vurderingen av aktuelle sikkerhetsutfordringer på nynorsk i form av Fokus 2017.
 Fokus 2018 kom ut 1. mars 2018., og 5. mars ble denne fulgt opp med foredraget: "Etterretningstenesta si årlege situasjonsvurdering"
 Fokus 2019 kom ut 11. februar 2019.
 Fokus 2020 kom ut 10. februar 2020.
Fokus 2021 kom ut 26. januar 2021.
 Fokus 2022 kom ut 11. februar 2022.https://www.forsvaret.no/aktuelt-og-presse/publikasjoner/fokus/fokus-2022
 Referanser 

 Litteratur 
 Borgersrud, Lars (2001): Fiendebilde Wollweber. Svart propaganda i kald krig, s. 25. Oktober, Oslo. ISBN 82-495-0050-4.
 Riste, Olav Moland, Arnfinn (1997): Strengt hemmelig: norsk etterretningsteneste 1945-1970. ISBN 82-00-12769-9.

Eksterne lenker
 Etterretningstjenesten


Kategori:Etableringer i 1965
Kategori:Norsk etterretning