Sturm und Drang

Sturm und Drang (fra tysk) var en tysk romantisk litterær ungdomsbevegelse på slutten av 1700-tallet. Den var oppkalt etter skuespillet Sturm und Drang, skrevet av Friedrich Maximilian von Klinger og urfremført av Seylersche Schauspiel-Gesellschaft i 1777 i Leipzig. Seyler-kompaniet, ledet av Abel Seyler, hadde en viktig rolle i å fremme og popularisere Sturm und Drang-epokens dramatikere. Seylers svigersønn Johann Anton Leisewitz skrev det tidlige og karakteristiske Sturm und Drang-skuespillet Julius von Tarent fra 1774, med sitt motiv om striden mellom to brødre og kvinnen som elskes av begge.

Perioden regnes vanligvis fra 1767 til 1785. Litterære verker innen denne perioden inneholder ofte mye ytre handling og sterke emosjoner, og verkene handlet ofte om enkeltmenneskers opprør og reaksjoner mot samfunnsmessige urettferdigheter.

Den mest kjente representanten for bevegelsen er den yngre Johann Wolfgang von Goethe og hans roman Den unge Werthers lidelser fra 1774. Goethe vendte seg siden bort fra bevegelsen og ble en hovedrepresentant for Weimarklassisismen.

Sentrale verk
Johann Anton Leisewitz
 Julius von Tarent (1774)

Johann Wolfgang von Goethe
 Zum Schakespears-Tag (1771)
 Sesenheimer Lieder (1771)
 Götz von Berlichingen (1773)
 Prometheus (1773, ny utgave 1777)
 Ganymed (1774)

Friedrich Schiller
 Die Räuber (1781)
 Kabale und Liebe (1784)

Jakob Michael Reinhold Lenz
 Der Hofmeister (1774)
 Die Soldaten (1776)

Johann Heinrich Voss 
 Tysk gjendiktning av Homers Iliaden og Odysseen

Christoph Heinrich Hölty

Kategori:Tysk litteratur