Jehovas vitner

Jehovas vitner er et trossamfunn med omtrent 8,6 millioner aktive medlemmer.Rapporten for tjenesteåret 2019: høyeste dåpstall på 20 år, fra jw.org. Besøkt 13 november 2019. Trossamfunnet er ledet av Jehovas vitners styrende råd, som er en gruppe eldste i Warwick i New York som etablerer og reviderer trossamfunnets læresetninger.

Jehovas vitner beskrives innen religionsvitenskap som et millenaristisk, kristent trossamfunn med antitrinitaristiske oppfatninger til forskjell fra andre kristne trosretninger. Deres lære er basert på deres forståelse av Bibelen, og de foretrekker å bruke Ny verden-oversettelsen av De hellige skrifter. De mener at ødeleggelsen av dagens verdenssystem, ofte omtalt som «den nåværende tingenes ordning», i form av Guds inngripen i Harmageddon, er nært forestående. De tror videre at de overlevende etter Harmageddon-krigen vil få oppleve innføringen av Guds rike, et himmelsk styresett som Jehovas vitner anser som den eneste virkelige løsning på menneskehetens problemer.

Trossamfunnet oppsto i USA gjennom Bibelstudentene, som ble grunnlagt sent i 1870-årene av Charles Taze Russell. Det gjennomgikk betydelige organisasjonsmessige og læremessige endringer under Joseph Franklin Rutherford som etterfulgte Russell som president i 1917. Trossamfunnet er registrert og organisert gjennom Zion's Watch Tower Tract Society (Selskapet Vakttårnet), som ble etablert i 1881. Navnet Jehovas vitner ble antatt i 1931 for å klart skille dem ut fra andre bibelstudiegrupper.

Jehovas vitner er kjent for forkynnelse fra dør til dør, distribusjon av litteratur som Vakttårnet og Våkn opp! samt at de nekter militærtjeneste og å ta imot blodtransfusjoner. De betrakter bruk av gudsnavnet Jehova som essensielt i sin tilbedelse og avviser treenighetslæren, læren om en udødelig sjel og læren om et brennende helvete, som de betrakter som ubibelske læresetninger. De feirer ikke jul, påske, fødselsdager eller andre høytider og feiringer som de betrakter som av hedensk opphav og uforenlig med kristen lære.

Det at trossamfunnet er militærnektere og nekter å hilse nasjonale flagg har brakt dem i konflikt med enkelte styresmakter. Som en følge av dette har Jehovas vitner blitt forfulgt, og deres aktiviteter forbudt, i enkelte land. Det at Jehovas vitner over tid har utfordret nasjonale restriksjoner på sitt arbeid, har hatt innflytelse på lovgivning relatert til borgerrettigheter i en rekke land.

 Historie 
Begynnelsen (1870–1916)
I 1870 dannet Charles Taze Russell og andre en uavhengig gruppe i Pittsburgh i Pennsylvania for å studere Bibelen.«De arbeidet i 'åkeren' før høsten», Vakttårnet 15. oktober 2000, side 28.«Forkynnelsen av Herrens gjenkomst (1870—1914)», Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, ss. 42–46 I løpet av sin tjeneste bestridde Russell flere trosbekjennelser, læresetninger og tradisjoner som kristne i sin alminnelighet anerkjente, blant disse læren om en udødelig sjel, læren om et brennende helvete, predestinasjonslæren, Jesu kjødelige gjenkomst, treenighetslæren, og at jorden skulle brennes opp med ild.

Fra 1876 av hevdet Russell at «Hedningenes tider» ville ende i oktober 1914, et tidspunkt hvor verdenssamfunnet ville bli erstattet av den fullstendige opprettelsen av Guds rike på jorden.Bible Examiner oktober 1876, «Gentile Times: When Do They End?» ss. 27–8. Studies in the Scriptures (Studier i skriften) bind 4, «The Battle of Armageddon», 1897, side xii C. T. Russell, The Time is at Hand, Watch Tower Bible & Tract Society, 1889, side 101. 

I 1876 møtte Russell Nelson H. Barbour, og senere det året utgav de sammen boken Three Worlds, and the Harvest of This World, som kombinerer læren om gjenopprettelse med tidsprofetier. Gjennom boken fremmet de det syn at Guds handlemåte i forhold til mennesker ble håndtert i æraer, hvor hver æra ble avsluttet med en «innhøsting», at Kristi usynlige gjenkomst fant sted i 1874,N.H. Barbour, C. T. Russell, Three Worlds and the Harvest of This World, 1877, side 104.  innledningen av «evangeliets innhøstningstid», og at 1914 ville markere slutten på en  år lang periode kjent som «Hedningenes tider».N.H. Barbour & C. T. Russell, Three Worlds and the Harvest of This World, 1877, side 67. 

Tidlig i 1878 gikk de sammen om utgivelsen av et religiøst tidsskrift, Herald of the Morning. Juni 1879 skilte de lag på grunn av læremessige uenigheter og avsluttet samarbeidet. Russell publiserte fra juli 1879 tidsskriftet Zion's Watch Tower and Herald of Christ's Presence (Sions Vakttårn og Forkynner av Kristi nærvær),  og presenterte bladets formål; å vise at verden var inne i «de siste dager», og at en ny tidsalder for jordisk og himmelsk gjenopprettelse under Jesu Kristi usynlige styre var nært forestående.Zion's Watch Tower 1. juli 1879, forsiden. Sitat: «This is the first number of the first volume of 'Zion's Watch Tower,' and it may not be amiss to state the object of its publication. That we are living 'in the last days'—'the day of the Lord'—'the end' of the Gospel age, and consequently, in the dawn of a 'new' age.» (Oversatt: «Dette er det første nummer av 'Sions Vakttårn', og det kan ikke være feil å oppgi hensikten med dens utgivelse. At vi lever i 'de siste dager' – [på] 'Herrens dag' – 'enden' for evangeliets tidsalder, og, som en følge av dette, i daggryet av en 'ny' tidsalder.»  

Fra 1879 samlet tilhengere av Vakttårnet seg i selvstendige menigheter for å studere bibelen emnevis. Det ble dannet tretti menigheter, og i løpet av 1879 og 1880 besøkte Russell hver av dem for å demonstrere det mønster for møter som han anbefalte.1975 Yearbook of Jehovah's Witnesses, Watch Tower, ss. 38–39  Etter hvert som det ble dannet nye menigheter, forble hver og en av menighetene selvstendige administrative enheter, som under en kongregasjonalistisk form for styring.«Russell-perioden», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 15–18. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Zion's Watch Tower, September 1884, pp. 7–8. Studies in the Scriptures (Studier i skriften) bind 6, «The New Creation» pp. 195–272  

Den 16. februar 1881 ble Zion's Watch Tower Tract Society etablert med William Henry Conley som president og med Russel som sekretær (secretary-treasurer) Den 15. desember 1884 ble selskapet formelt registrert (inkorporert) som en ideell organisasjon med formål å distribuere traktater og bibler, og fra dette tidspunktet overtok Russel som president.C.T. Russell, «A Conspiracy Exposed», Zion's Watch Tower, ekstra utgave, 25. april 1894, ss. 55–60. Historical Dictionary of Jehovah's Witnesses av George D. Chryssides, Scarecrow Press, 2008, side xxxiv. Religion in the Twentieth Century by Vergilius Ture Anselm Ferm, Philosophical Library, 1948, side 383. 

I 1900 hadde Russell organisert tusenvis av deltids- og heltidskolportører,  og han utnevnte misjonærer for utenlandsoppdrag, samt etablerte avdelingskontor. I løpet av 1910-årene hadde organisasjonen nesten hundre «pilegrimer», eller omreisende predikanter. Russell iverksatte også en betydelig, global trykkerivirksomhet,A Chronology and Glossary of Propaganda in the United States Greenwood Press: 1996, side 35. Zion's Watch Tower, Oktober/November 1882, side 5- The Overland Monthly, januar 1910, side 130.  og han ble i løpet av 1912 den mest distribuerte religiøse forfatteren i Amerika.W.T. Ellis, The Continent, McCormick Publishing Company, vol. 43, nr. 40, 3. oktober 1912, side 1354. 

I 1909 ble hovedkontoret flyttet til Brooklyn i New York City, i en sammenslåing av trykkerifasiliteter, Selskapet Vakttårnets kontorer, samt et møtelokale.«Forkynnelsen av Herrens gjenkomst (1870—1914)», Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, s. 60. På dette tidspunktet hadde bevegelsen blitt internasjonal. Selv om dens tilhørere i flere tiår frem til denne perioden ble omtalt som bibelstudenter, gikk de ikke under noe offisielt navn. Russell besvarte et spørsmål angående navnet på bevegelsen, med at «vi skiller oss ikke ut fra andre kristne ved å anta et spesielt eller særegent navn. Vi er tilfreds med benevnelsen, 'kristne', som de første hellige var kjent ved.»«Extracts from interesting letters.», The Watch Tower september 1888, side 8. Sitater: «Dear sir:... I have quite a curiosity to know by what name your church is called. Some say, Do not be too fast now, perhaps they are Adventists or Latter Day Saints.» «We do not separate ourselves from other Christians by taking any distinctive or peculiar name. We are satisfied with the name, Christian, by which the early saints were known.» (Oversettelse, første sitat: Kjære [dem]:... Jeg er ganske så nysgjerrig på hvilket navn din kirke går under. Noen sier, 'ikke så altfor rask nå, kanskje de er adventister eller De siste dagers hellige.» 

I 2016 flyttet hovedkontoret til Warwick i New York County og byggene i Brooklyn ble solgt.

Blant økenavnene var «russellitter», «millennister» og «Vakttårn-folkene».«Hvordan det gikk til at vi ble kjent som Jehovas vitner», Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, ss. 150–151. Mangelen på navn gjorde også gruppen lettere å forveksle med andre ny-religiøse bevegelser, og det ble etter hvert mer innlysende at organisasjonen trengte et navn som kunne skille dem ut fra disse. Russell introduserte navnet Den Internasjonale Bibelstudieforening (International Bible Students' Association, IBSA) i 1910,«International Bible Students' Association», The Watch Tower, april 1910, side 119.  et navn bevegelsen skulle komme til å bruke frem til 1931.«Rutherford-perioden», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 18–19. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Russell døde 31. oktober 1916, på hjemtur fra en av sine foredragsreiser.• Dødsfallet bekreftet: «Death of Charles T. Russell», The Watch Tower, 15. november 1916, side 338. • Tidspunkt for dødsfallet bekreftet: «Biography», The Watch Tower, 1. desember 1916, side 356. «En prøvens tid (1914—1918)», Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, side 63.

Reorganisering (1917–1942)
høyre|thumb|Den fuldbyrdede Hemmelighed (The Finished Mystery), det sjuende bindet i Studier i skriften, utgitt i 1917.
Den 6. januar 1917 ble Selskapet Vakttårnets juridiske rådgiver, Joseph Franklin Rutherford, valgt som neste president. Valget var omdiskutert, og situasjonen tilspisset seg sommeren 1917, da Den fuldbyrdede Hemmelighed (The Finished Mystery), det sjuende bindet i Studier i skriften, ble utgitt. Boken, som var skrevet av to bibelstudenter, men til dels var basert på Russells egne notater, var godkjent for utgivelse av Rutherford og hans to nærmeste medarbeidere, visepresident Pierson og sekretær-kasserer Van Ambourgh, men det øvrige styret var ikke informert om utgivelsen.Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, s. 70. Fire styremedlemmer som var i opposisjon til Rutherford, ble, samme dag som frigivelsen av boken, avsatt gjennom en juridisk finesse av Rutherford, og fire nye ble satt inn. Boken fremmet kraftig kritikk av den katolske kirke og de protestantiske kirkesamfunn, og også kristnes deltakelse i «den store krigen».«The Revelation», The Finished Mystery, Watch Tower Bible & Tract Society, 1917, ss 247–253. 

I 1918 ble Rutherford og sju av hans medarbeidere, arrestert og anklaget for oppvigleri og brudd på spionasjeloven. Sju av dem ble dømt til tjue års fengsel, den åttende til ti år.«Kamp for religionsfrihet», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 7 (Helje Kringlebotn Sødal og Ellen K. Sødal: «Guds lov og menneskers lov. Juridiske perspektiver på Jehovas vitner»), ss. 125–131. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. En landsomfattende underskriftskampanje ble iverksatt, parallelt med at de åtte straffedømte søkte om benådning av USAs daværende president Woodrow Wilson. Om lag ni måneder etter domfellelsen erkjente Wilson i en melding til riksadvokaten at «fengselsstraffene er klart urimelige». De straffedømte ble løslatt mot kausjon kort tid etter, og saken ble endelig frafalt 5. mai 1920.

I løpet av Rutherfords funksjonstid gjennomgikk bibelstudentene mange forandringer, både organisasjonsmessig og i form av endringer innen lærespørsmål, og hus-til-hus-forkynnelse og store stevner ble viktige arbeidsformer. Fra 1919 av ble menighetenes egenstyre gradvis redusert, og organisasjonen fikk en mer hierarkisk struktur. Menighetens eldste gikk fra å være demokratisk valgt, til å bli utnevnt fra sentralt hold, i begynnelsen i form av en «arbeidsdirektør» som skulle føre tilsyn med menighetens arbeid.Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, s. 95. Menighetens forkynnelsesarbeid skulle rapporteres gjennom ham.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike s. 218–221 Det var også dette året at utgivelsen av Den Gyldne Tidsalder, nå kjent som Våkn opp!, ble påbegynt. Ved et internasjonalt stevne avholdt i Cedar Point, Ohio i september 1922, ble forkynnelsesarbeidet tillagt en ny betydning.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, ss. 72–77. I løpet av 1920-årene sluttet de å feire høytider som de anså for å være hedenske.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 199–201

Den 26. juli 1931, ved et stevne i Columbus, Ohio, introduserte Rutherford organisasjonens nye navn, Jehovas vitner (engelsk Jehovah's Witnesses), basert på Jesaja 43, 10: «'Dere er mine vitner', lyder Jehovas utsagn, 'ja min tjener, som jeg har utvalgt,'». Navnet ble godkjent ved resolusjon,The Watch Tower 15. september 1931, s. 279. Sitat: «Without a dissenting voice the resolution was adopted amidst great enthusiasm and rejoicing.» (Oversatt: «Uten [noen] avvikende røst ble resolusjonen vedtatt med stor entusiasme og glede.»  og ble valgt for å skille denne gruppen av bibelstudenter ut fra uavhengige grupper som hadde brutt forbindelsen med Selskapet Vakttårnet.The Watch Tower 1. oktober 1931 ss 291.  «A New Name», The Watch Tower 1. oktober 1931, ss. 296–297.  I 1932 ble ordningen hvor menighetene valgte de eldste, avskaffet, og fra og med 1938 definerte organisasjonen seg selv som gjennomgående teokratisk gjennom en endring vedtatt ved resolusjon i menghetene, hvor menighetens eldste ble utvalgt sentralt.Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, ss. 148–149.

Gjennom 1920- og 1930-årene endret trossamfunnet sin forståelse av spørsmål relatert til eskatologi og frelse, og gikk bort fra enkelte tidligere oppfatninger, blant disse at det skulle foregå en oppstandelse av «fortidens trofaste» i 1925.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, ss. 78, 136–139.  Siden 1932 av har Jehovas vitner lært at en klasse mennesker skulle oppnå evig liv på jorden;J.F. Rutherford, Vindication (1932), Watch Tower Bible and Tract Society, ss. 77–84.  siden 1935 har nye medlemmer av trossamfunnet blitt betraktet som tilhørende denne klassen.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, ss. 83–84.

En annen endring, som angikk deres lydighet i forhold til staten, fikk dramatiske konsekvenser for trossamfunnet i land som hadde betydelig deltakelse i andre verdenskrig.«Forholdet til staten: lydighet og nøytralitet», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 7 (Helje Kringlebotn Sødal og Ellen K. Sødal: «Guds lov og menneskers lov. Juridiske perspektiver på Jehovas vitner»), ss. 123–125. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Militærnekting ble i praksis en religiøs plikt, og fra 1935 inntok Jehovas vitner en holdning i forhold til nasjonalflagg som medførte at de ikke deltok i flagghilsen.«Vi vandrer på lysets sti», Vakttårnet 15. februar 2006, side 29. Medlemmer av trossamfunnet var allerede under forfølgelse, blant annet på grunn av sine anklager mot den katolske kirke, og var jevnlig gjenstand for arrestasjoner og pøbelangrep; følgene av deres nye forståelse i disse lærespørsmålene bidro til intensivert forfølgelse, og over atten tusen arrestasjoner av Jehovas vitner ble gjennomført frem til 1951 i USA alene. I Tyskland ble flere tusen av vitnene plassert i konsentrasjonleirer, hvor de fra 1935 av utgjorde en egen kategori.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, side 660. 

Da Rutherford døde i januar 1942, hadde antallet av Jehovas vitner vokst til , fordelt på  menigheter. Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, ss. 312–313.

Utviklingen fra 1942 frem til i dag
I et valg uten interne konflikter og med enstemmig resultat, ble Nathan Homer Knorr president 13. januar 1942, fem dager etter Rutherfords død.«Knorr-perioden», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), s. 20. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 90 Knorr var sentral i utbyggingen av organsisasjonens infrastruktur. Han la til rette for strukturell opplæring av vitnene gjennom etableringen av «den teokratiske tjenesteskolen» i 1942 (lansert for menighetene i 1943),Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, s. 202 som fortsatt er en del av Jehovas vitners ukentlige møteprogram, samt etableringen av Vakttårnets bibelskole Gilead i 1943, som utdanner misjonærer for trossamfunnet.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 721 Disse, samt andre endringer, gav høy avkasting i form av nye tilhengere; (Oversatt: «Knorr satte umiddelbart i gang en ansiktsløfting [av organisasjonen], samt PR-fremmende tiltak, som siden har gitt avkasting i form av flere nye tilhørere.)  i en 25-årsperiode fra 1946 økte antallet Jehovas vitner med 800 prosent, og de kom til å operere i 86 nye land.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 230

Et annet betydelig prosjekt som ble påbegynt under Knorr, var utarbeidelsen av en ny bibeloversettelse til moderne engelsk. Oversettelsen ble påbegynt i siste halvdel av 1940-årene,Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, s. 257«Hva er 'Guds ord'?», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 9 (Rolf Furuli: «Hvordan tenker Jehovas vitner? Et vitne beskriver troen»), ss. 156–157. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. I 1950 ble New World Translation of the Christian Greek Scriptures (Ny verden-oversettelsen av de kristne greske skrifter) utgitt. I løpet av de påfølgende ti årene ble også litt og litt av resten av Bibelen oversatt og utgitt,Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 99 inntil den komplette oversettelsen forelå på engelsk i 1961.  Under Knorrs tid som president, begynte Selskapet Vakttårnet å publisere artikler og bøker anonymt, noe som av hovedkontoret i Brooklyn begrunnes med at det ikke er enkeltpersoners synspunkter som fremmes, men organisasjonenes sanne lære. Den nye bibeloversettelsen ble, i tråd med denne oppfatningen, utarbeidet av en anonym oversettelseskomité.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 608, fotnoten. Sitat: «Forlagsretten ble overdratt til Watch Tower Bible and Tract Society of Pennsylvania med en anmodning om at oversetternes navn aldri skulle bli offentliggjort.»

Jehovas vitner gjennomgikk omfattende organisatoriske endringer i løpet av 1970-årene. I 1972 ble ordningen med en «tilsynsmann» (tidligere også omtalt som «arbeidsdirektør») avskaffet, og menighetene skulle nå administreres av et råd av eldste. Én eldste skulle være ordstyrer, men vervet skulle gå på omgang blant samtlige eldste.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 106. Fra 1971 av var ikke Det styrende råd lengre sammenfallende med styret i Selskapet Vakttårnet, og det skulle ikke lengre bestå av et fast antall medlemmer.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 233.«Jehovas ord fortsetter å ha rask fremgang (1976—1992)», Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, s. 73. Det styrende råd fikk også større kontroll over den åndelige delen av virksomheten.«Perioden etter 1970», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 20–21. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.Det kristne Norge, redigert av Helje Kringlebotn Sødal, s. 311 I 1976 ble det opprettet seks utvalg, ledet av Det styrende råd, som fordelte det administrative arbeidet relatert til organiseringen av Jehovas vitner mellom seg.«Hvordan det styrende råd er organisert», Vakttårnet 15. mai 2008,«’Vi er kommet til full enighet’», Avlegg «et grundig vitnesbyrd om Guds rike», Watch Tower Bible & Tract Society (2009), ramme/bilde på side 110. I tillegg ble det opprettet utvalg for hvert avdelingskontor, bestående av tre eller flere medlemmer som fører tilsyn i sitt område.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 234. Endringene medførte en maktforskyvning fra presidenten til Det styrende råd når det kom til lærespørsmål, mens Det styrende råd, på sin side, frasa seg juridisk makt.

Veksten i antall Jehovas vitner stagnerte i siste halvdel av 1970-årene. Både kritikere av trossamfunnet«Endetiden», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 30, 177 (fotnote 9). Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sitater, hvorav siste sitatet er fra fotnoten, og med innskutte kilder i fulltekst: «Ifølge avhopperlitteraturen opplevde flere vitner troskriser da dette ikke skjedde, og brøt med trossamfunnet.» «Avhopperlitteraturen skriver mye om tiden rundt 1975, for eksempel [R. Franz, Samvittighedskrise, 1991, ss. 169–190], [J. Wilting, Riket som ikke kom, 1992, ss. 115–124] [og] [R. Henriksen, Gud bor i Brooklyn, 2004, ss. 147–181].» og uavhengige skribenter    har satt stagnasjonen i direkte sammenheng med forhåpninger som ble bygd opp i forhold til årstallet 1975; sammenhengen er verken bekreftet eller avkreftet av Selskapet Vakttårnet.Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, s. 110. Sitat: «Verdensrapporten for Jehovas vitners virksomhet i 1977/1978 viste at forkynnerantallet hadde gått ned. Var en del av forklaringen på denne nedgangen at noen hadde hatt for store forventninger til 1975? Kanskje det. Men det var også andre faktorer inne i bildet.» Sosiologen Holden beskrev situasjonen som oppsto, som det etterspillet relatert til forutsigelser innad i trossamfunnet med «den mest ødeleggende effekten for [Selskapet] Vakttårnets medlemstall».  Vekstraten gikk tilbake til normalt nivå ved inngangen til 1980-årene.

Etter Knorrs død i 1977, ble posisjonen som president i Selskapet Vakttårnet holdt av Frederick Franz (1977–1992),«Frederick W. Franz, A Religous Leader, Dies in Office at 99» av Marvine Howe, The New York Times, 24. desember 1992. Sitat: «Mr. Franz was elected president of the society in 1977 and remained in the post until his death.» (Oversatt: «Franz ble valgt som Selskapet Vakttårnets president i 1977, og beholdte posisjonen frem til sin død.»)  etterfulgt av Milton G. Henschel (1992–2000). I 2000 ble foretatt organisasjonsmessige endringer, hvor Selskapet Vakttårnets styre ble adskilt fra Det styrende råd.«Jehovah's Witnesses Order Shake-Up» av Richard N. Ostling, Washington Post, 9. oktober 2000.  Fra 2000 til 2014 var Don A. Adams president. Han var ikke medlem av Det styrende råd.«Changing the Watch At the Watchtower» av Charles W. Bell, New York Daily News, 14. oktober 2000.  Siden 2014 har Robert Ciranko vært president.

 Struktur 

Jehovas vitner er organisert hierarkisk og nivådelt, internasjonal, nasjonalt og lokalt, med klart definerte oppgaver for hvert nivå.«Organisasjon og medlemskap», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 31–33. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Organisasjonen er ledet av det styrende råd, bestående av en gruppe menn,«Et brev fra det styrende råd», Jehovas vitners årbok 2007, ss. 4–6., Watch Tower Bible & Tract Society. hvor gruppens antall kan variere. Siden 1. september 2012 har gruppen bestått av åtte medlemmer.«Et nytt medlem av
det styrende råd», Vakttårnet, 15. juli 2013, s. 26. De bekjenner seg å være blant «de  utvalgte» med et himmelsk håp, noe som frem til nå har vært påkrevd. Religionspsykolog Hege Kristin Ringnes skriver i boken Jehovas vitner - en flerfaglig studie at organisasjonens hovedkontor i Brooklyn har opplyst at et slikt krav ikke nødvendigvis vil gjelde i fremtiden, mens det i en nyere utgivelse av studieutgaven av Vakttårnet kommer frem at det styrende råd, som i samme utgave blir identifisert som identisk med «den tro og kloke slave», må bestå av «en liten gruppe salvede kristne», det vil si av personer som bekjenner seg å tilhøre gruppen med «de  utvalgte».«'Hvem er egentlig den tro og kloke slave?'», Vakttårnet, 15. juli 2013, ss. 21, 22. Sitat: «Den tro og kloke slave må bestå av salvede kristne på jorden. (...) I tråd med det mønsteret Jesus fastla ved å gi mange mat gjennom noen få, består denne slaven av en liten gruppe salvede brødre som er direkte involvert i å tilberede og dele ut åndelig mat under Kristi nærvær. (...) I de siste tiårene har denne slaven vært identisk med Jehovas vitners styrende råd.» Det styrende råd leder organisasjonen gjennom seks hovedutvalg (Commitees of The Governing Body), og under disse flere underutvalg. Det enkelte avdelingskontor har et utvalg som er utnevnt av det styrende råd.«Samarbeid med det styrende råd i dag», Vakttårnet 15. mars 1990, ss. 19–20.«Organisering i Norge», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 34–35. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Det styrende råd ble frem til 2012 fremstilt i Jehovas vitners litteratur som en talsmann for «den tro og kloke slave» (også omtalt som en klasse, som i «slaveklassen»«Hva Jehovas dag skal åpenbare», Vakttårnet 15. juli 2010, side 6.«Hjelp de unge til å bli kjent med Jehovas organisasjon», Vakttårnet 15. oktober 2010, side 27.), og senere som identisk med «den tro og kloke slave». Det styrende råd utnevner både medlemmer av utvalgene ved hovedkontorene og alle reisende tilsynsmenn,«Tilsynsmenn og menighetstjenere — teokratisk utnevnt», Vakttårnet 15. januar 2001, ss. 13–15. sistnevnte gruppe etter anbefaling fra det lokale avdelingskontoret.«Samarbeid med det styrende råd i dag», Vakttårnet 15. mars 1990, side 20.

Hver enkelt menighet har et råd av eldste, som består av ulønnede, mannlige medlemmer av menigheten, og som er øverste besluttende organ innad i den lokale menigheten.«Lokalmenigheten», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), side 36. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Eldsterådet er selvsupplerende, da de eldste, som formelt sett blir utnevnt av sitt områdes avdelingskontor, i praksis blir anbefalt av allerede sittende eldste, for deretter å bli godkjent av en reisende tilsynsmann. De eldste fører tilsyn i menigheten, og leder undervisningen som blir gitt ved menighetens møter, samt leder den lokale forkynnelsesvirksomheten. Ved disiplinære tiltak er det utelukkende de eldste som gjennomfører disse, både ved beslutning og forkynnelse, og også dersom det blir gitt veiledning.  En eldste kan også inneha stillinger som forstander eller vigselsmann.«Livshistorie: 'Livet nå' gir meg stor glede!», Vakttårnet 1. juni 2005, side 28.«Livshistorie: Jehova har hjulpet meg til å takle livets utfordringer», Vakttårnet 1. oktober 2006, side 15. Menighetstjenere blir utnevnt etter anbefaling fra menighetens eldste, på samme måte som de eldste selv blir utnevnt, og tar, i samarbeid med menighetens eldste, hånd om praktiske oppgaver.«Jehova lærer opp menn til å være hyrder for hjorden», Vakttårnet 1. mai 2006, side 22. Menighetstjenerne kan også i vesentlig grad delta i undervisningen ved menighetens møter.«Forberedelser til offentlige foredrag», Dra nytte av den teokratiske tjenesteskolen, Watch Tower Bible and Tract Society of Pennsylvania (1992), side 52. Sitat: «Hvis du er eldste eller menighetstjener, viser du da at du er en dyktig taler, en lærer? I så fall kan det være at du blir spurt om du vil holde et offentlig foredrag.»

Også vanlige medlemmer kan inneha bestemte stillinger og ansvarsoppgaver, ofte omtalt som tjenesteprivilegier, da spesielt med tilknytning til forkynnelsesvirksomheten.«Følger du Kristus helt og fullt?», Vakttårnet 15. april 2010, side 28.«Vi setter våre privilegier høyt!», Vår tjeneste for riket, august 2007, side 1.

 Lære 

Kilder for læresetninger
Læresetningene blir fastsatt av Det styrende råd, som har påtatt seg ansvaret for tolkning og anvendelse av Bibelen.«Samarbeid med det styrende råd i dag», Vakttårnet 15. mars 1990, side 19. Selskapet Vakttårnets publikasjoner lærer at endringer og forbedringer av trossamfunnets læresetninger er et resultat av en prosess som består av progressiv åpenbaring, hvor Gud gradvis avdekker sin vilje og sine hensikter,«Rett oppmerksomheten mot alt det gode i Jehovas organisasjon», Vakttårnet 15. juli 2006, side 22.«Impart God's Progressive Revelation to Mankind», The Watchtower 1. mars 1965, ss. 158–159. «Del 1: Lys som har strålt frem i vår tid», Vakttårnet 15. mai 1995 og at slik opplysning skjer gjennom anvendelse av studier og resonnement ved hjelp av hellig ånd, og under ledelse av Jesus Kristus og englene.J. F. Rutherford, Preparation, Watch Tower Bible & Tract Society, 1933, ss 64, 67.  Selskapet Vakttårnet lærer også at «den tro og kloke slave», representert ved Jehovas vitners styrende råd som gruppe betraktet, får hjelp av den hellige ånd til å skjelne «dype sannheter», og det er disse som treffer beslutninger angående Jehovas vitners læresetninger.«'Ånden utforsker . . . Guds dype ting'», Vakttårnet 15. juli 2010, side 23. Trossamfunnets ledelse, som avviser å være under guddommelig inspirasjon eller ufeilbare, sies å utøve guddommelig ledelse, selv om læresetningene blir omtalt som «basert på Guds Ord [som] ... derfor ikke [kommer] fra mennesker, men fra Jehova.»«Enhet – et kjennetegn på den sanne tilbedelse», Vakttårnet 15. september 2010, side 13. «Overseers of Jehovah’s People», The Watchtower 15. juni 1957. 

Jehovas vitner betrakter hele Bibelen, definert til kanonen bestående av totalt 66 bøker i det gamle og nye testamentet,«Kanon», Innsikt i De hellige skrifter bind 1, side 1282. for å være Guds inspirerte og ufeilbarlige ord.«Inspirasjon», Innsikt i De hellige skrifter bind 1, side 1045. De betrakter Bibelen for å være vitenskapelig og historisk nøyaktig og pålitelig,• Vitenskapelig: «Leksjoner om de inspirerte skrifter og deres bakgrunn: Leksjon nummer 10; Bibelen — autentisk og sann», «Hele Skriften er inspirert av Gud og nyttig», side 340.»• Historisk nøyaktig: «Leksjoner om de inspirerte skrifter og deres bakgrunn: Leksjon nummer 10; Bibelen — autentisk og sann», «Hele Skriften er inspirert av Gud og nyttig», side 338.»• Pålitelig: «En bok for alle mennesker», Vakttårnet 1. april 1998, side 15. Sitat: «Kan vi så stole på Bibelen? Absolutt! ... Oppriktige mennesker trenger å få vite at de kan stole på Bibelen, for den er det inspirerte Ord som kommer fra 'Jehova, sannhetens Gud'». og selv om det meste av dens innhold tolkes bokstavelig, mener de også at noe av innholdet skal tolkes symbolsk.«'Hele Skriften er inspirert av Gud og nyttig'», «Hele Skriften er inspirert av Gud og nyttig», side 9.» De betrakter Bibelen for å være den endelige autoriteten for sine trosoppfatninger.«Jehovas vitner», Resonner ut fra skriftene, ss 196–206. Sosiologen Andrew Holdens etnografiske studium av trossamfunnet trekker imidlertid den slutning at erklæringer fra det styrende råd, uttalt gjennom publikasjoner utgitt av Watch Tower Bible and Tract Society, veier nesten like tungt for vitnene som Bibelen,(Oversatt: «[Publisert] materiale, som Vakttårnet, er nesten like viktig for vitnene som Bibelen, siden informasjonen blir presentert som inspirert arbeid av teologene, og er derfor antatt å inneholde like mye sannhet som bibelske tekster.»)  en påstand som blir forklart og tilbakevist av Rolf Furuli, som selv er medlem i trossamfunnet, i boken Jehovas vitner – en flerfaglig studie.«Den teokratiske ordning», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 9 (Rolf J. Furuli: «Hvordan tenker Jehovas vitner? Et vitne beskriver troen»), s. 161. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sitat: «På lignende måte venter Jehovas vitner at Det styrende råds organisering av menighetene og deres undervisningsprogram er helt i samsvar med Bibelen ... akkurat som de norske lover står over den norske regjering, står Bibelen over Det styrende råd. Når kritikere derfor hevder at Jehovas vitner tror på 'Bibelen og Vakttårnet' som om de to var sidestilte, viser dette en mangelfull kjennskap av Jehovas vitner.» (Teksten er uthevet i originalteksten) Jehovas vitner mener at deres trossamfunn er en gjenopprettelse av den kristne menighet fra det første århundre.«Er det mulig å finne sannheten?», Vakttårnet 15. april 1995, side 6. Trossamfunnet tillater ikke sine tilhørere å utforme sentrale læresetninger, og heller ikke kritisere tilsvarende eksisterende læresetninger.  Alle Jehovas vitner må godta trossamfunnets læresetninger, samt oppfylle organisasjonens krav til sine medlemmer.«Spørsmål fra leserne: Hvorfor har Jehovas vitner utstøtt (ekskommunisert) enkelte for frafall når disse fortsatt sier at de tror på Gud, Bibelen og Jesus Kristus?», Vakttårnet 1. april 1986, ss. 30–31. Sitat: «For å være anerkjent som en som er tilsluttet Jehovas vitners menighet, må en godta hele rekken av Bibelens sanne læresetninger, deriblant de bibelske trosoppfatningene som er særegne for Jehovas vitner.» Regelmessig personlig studium av Bibelen blir ofte anbefalt, men vitnene blir frarådet å utforme egne læresetninger og tolkninger som et resultat av studium uavhengig av Selskapet Vakttårnets publikasjoner, og de blir også advart mot å lese annen religiøs litteratur.James A. Beverley, Crisis of Allegiance, Welch Publishing Company, Burlington, Ontario, 1986, ISBN 0-920413-37-4, ss. 25–26, 101. «Hold deg borte fra falsk tilbedelse!», Vakttårnet 15. mars 2006. Tilhørerne blir oppfordret til å ha full tillit til deres lederskap, unngå skepsis til det de lærer gjennom Selskapet Vakttårnets litteratur, og ikke «[gjøre seg] til talsmann for egne meninger og [ikke fremme] private tanker med hensyn til forståelse av Bibelen».«Spørrespalten: Støtter 'den tro og kloke slave' uavhengige grupper av Jehovas vitner som kommer sammen for å foreta bibelske undersøkelser eller diskutere bibelske spørsmål?», Vår tjeneste for riket september 2007, side 3. «La din fremgang være tydelig», Vakttårnet, 1. august 2001, side 14.«Do We Need Help to Understand the Bible?», The Watchtower, 15. februar 1981, side 19. 

Jehova og Jesus Kristus
Jehovas vitner fremhever bruken av Guds navn, representert i originaltekstene ved tetragrammet, og de fortrekker på norsk å bruke navneformen Jehova. De lærer at Jehova er den eneste sanne Gud, skaperen av alle ting, og «Universets Overherre». De lærer at all tilbedelse bør være rettet mot ham, og at han ikke er en del av en treenighet.  Som en følge av dette legger trossamfunnet mer vekt på Gud enn på Jesus Kristus.  De tror at den hellige ånd er Guds ånd og hans virksomme kraft, og ikke en person. «Ånd», Innsikt i De hellige skrifter bind 2, side 1277.


Jehovas vitner tror at Jesus er det eneste som er skapt direkte av Gud, at alt annet ble skapt gjennom Kristus, og at den innledende uassisterte skapergjerningen identifiserer Jesus på en unik måte som Guds «enbårne sønn» og «all skapnings førstefødte». «Forstå og verdsett Jesu unike rolle i Guds hensikt», Vakttårnet 15. desember 2008, side 30.«Hvordan Det sinaittiske manuskript ble reddet», Vakttårnet 15. oktober 1988, ramme på side 30. De mener at Jesus tjente som en gjenløser og et gjenløsningsoffer som løskjøper hele menneskeheten fra synd. • Gjenløser: «Dere brødre, så med henblikk på ånden og still dere til disposisjon!», Vakttårnet 15. mai 2010, side 26. Sitat: «Vårt største eksempel med hensyn til å la Guds ånd motivere seg er Jesus Kristus. Han tok villig imot det oppdrag å være menneskenes Gjenløser.»• Gjenløsningsoffer: «Øverstepresten som fordømte Jesus», Vakttårnet 15. januar 2006, side 12. Sitat: «Det at Jesus døde, ville ikke bare være til gagn for jødene. Hans gjenløsningsoffer ville skaffe til veie det middel som var nødvendig for å utfri hele menneskeheten av trelldommen under synd og død.» De tror at Jesus døde på en oppreist torturpæl, og ikke på et kors.«Bør de kristne bruke korset i tilbedelsen?», Hva er det Bibelen egentlig lærer?, ss. 204–206.«Korset», Resonner ut fra skriftene, ss. 196–206. De tror at de bibelske henvisningene til erkeengelen Mikael, Abaddon (Apollyon), «Ordet» og rytteren på den hvite hesten som er beskrevet i Johannes' åpenbaring, refererer til Jesus.• Erkeengelen Mikael: «Våre lesere spør – Er Jesus erkeengelen Mikael?», Vakttårnet 1. april 2010, side 13. Sitat: «Hvilken konklusjon kan vi trekke på bakgrunn av dette? Jo, at Jesus Kristus er erkeengelen Mikael. ... Erkeengelen Mikael er altså Jesus i hans førmenneskelige tilværelse. Etter at Jesus var blitt oppreist og hadde vendt tilbake til himmelen, gjenopptok han sin tjeneste som Mikael, den øverste engelen, 'til ære for Gud, Faderen'.»• Abaddon (Apollyon): «Ha alltid Jehovas dag i tankene», Vakttårnet 1. mai 1992, side 11. Sitat: «Gresshoppene blir ledet av ’en konge, avgrunnens engel’, som er ingen ringere enn Kristus Jesus. Hans navn Abaddon (hebraisk) og Apollyon (gresk) betyr 'Ødeleggelse' og 'Ødelegger'.»• Ordet: «Lær 'Kristi sinn' å kjenne», Vakttårnet 15. februar 2000, side 11. Sitat: «Johannesevangeliet retter oppmerksomheten mot Jesu førmenneskelige tilværelse som 'Ordet', eller Guds talsmann. Johannes sier: 'I begynnelsen var Ordet, og Ordet var hos Gud, og Ordet var en gud. Denne var i begynnelsen hos Gud.'»• Rytteren på den hvite hesten: «Verdsett Jesus – den større David og den større Salomo», Vakttårnet 15. april 2009, side 30. Sitat: «Rytteren på den hvite hesten er Jesus.»«Gud og Jesus Kristus», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 3 (Harald Hegstad: «Jehovas vitner og andre kristne. En komparativ teologisk tilnærming»), side 74. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sitat: «Før han ble født, var han et åndevesen i himmelen, identisk med erkeengelen Mikael.» Jesus blir betraktet som en som går i forbønn for menneskeheten og som øversteprest, utnevnt av Gud til å være konge og dommer i hans rike.«Hvordan kan man nærme seg Gud?», Vakttårnet 1. mars 2010, side 30. Jehovas vitner mener at Jesu rolle som mellommann er begrenset til de som er salvede kristne, som er et begrenset antall som har håp om liv i himmelen.«Spørsmål fra leserne: Er Jesus mellommann bare for de åndssalvede kristne eller for hele menneskeheten? Første Timoteus 2: 5, 6 omtaler ham jo som den 'mellommann' som 'gav seg selv som løsepenge for alle'», Vakttårnet 15. august 1989, ss. 30–31.

Satan
Jehovas vitner tror Satan opprinnelig var en fullkommen engel, som lot innbilskhet og selvfølelse få utvikle seg, og etter hvert higet etter å bli tilbedt. Satan lokket Adam og Eva til ulydighet mot Gud, og som en følge av dette ble menneskeheten dratt inn i stridsspørsmålet mellom Gud og Satan om retten til det universelle overherredømme. «Satan», Innsikt i De hellige skrifter bind 2, side 787. Andre engler som sluttet seg til Satan, ble demoner.«Syner av åndeverdenen
», Vakttårnet 1. desember 2010, side 6.

Jehovas vitner lærer at Satan og hans demoner ble kastet ut av himmelen og ned til jorden etter 1. oktober 1914,  tidspunktet som innleder «endens tid». Jehovas vitner mener at Satan er denne tingenes ordnings hersker, at menneskesamfunnet er under innflytelse av, og blir forledet av Satan og hans demoner, og at de er en viktig årsak til menneskehetens lidelser. De tror imidlertid ikke at hver enkelt hersker eller regjering er under Satans direkte kontroll.«Hva dyret og dets merke står for», Vakttårnet 1. april 2004, side 5.«De kristnes syn på de høyere myndigheter, Vakttårnet 1. november 1990, side 14.

Liv etter døden
Jehovas vitner tror at døden er en tilstand av ikke-eksistens, og at den avdøde er uten bevissthet.«Vær på vakt mot skikker som Gud ikke godkjenner», Vakttårnet 1. januar 2005, side 12. De avviser læren om et brennende helvete som pinested; Hades og Sheol er forstått å vise til den avdødes tilstand, ofte omtalt som «menneskehetens felles grav». «Kan de døde hjelpe de levende?», Vakttårnet 1. januar 2010, ss. 19–21. Jehovas vitner betrakter sjelen for å være et liv, eller levende vesen, og at denne kan dø.  Selskapet Vakttårnets publikasjoner lærer at mennesket er i en ufullkommen tilstand, og at befrielse fra syndens virkninger kun er mulig gjennom å vise tro på Jesu utgytte blod som en løsepenge, eller sonoffer, for menneskehetens synder.«Forståelsen av frelsen», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 3 (Harald Hegstad: «Jehovas vitner og andre kristne. En komparativ teologisk tilnærming»), s. 67, 75-76. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.«Løsepenge, gjenløsning», Innsikt i De hellige skrifter bind 2, side 222.

Vitnene tror at et begrenset antall («den lille hjord») kommer til himmelen, og at håpet for majoriteten («de andre sauer») innbefatter en oppstandelse fra de døde på en renset jord etter harmageddon. De tolker Åpenbaringen 14,1-5 dithen at antallet kristne som skal til himmelen, er på bokstavelige , som sammen med Jesus skal regjere som konger og prester over jorden. «Spørsmål fra leserne: Noen ganger hører vi at brødre sier at Guds rike skal komme på jorden, eller at de ber om at det må det. Er det riktig å si at Guds rike kommer på jorden?», Vakttårnet, 1. juni 1996, side 31. Jehovas vitner lærer at det er kun de som gruppe betraktet som oppfyller de bibelske krav som stilles for å bli frelst gjennom Harmageddon, men de lærer også at det er Gud som til syvende og sist avgjør hver enkelts skjebne.«Fortsett å være organisert med tanke på å overleve og komme inn i tusenårsriket», Vakttårnet 1. september 1989, side 19.Du kan få leve evig på en paradisisk jord, Watch Tower Bible & Tract Society, 1991, side 255.«Våre lesere spør: Tror Jehovas vitner at de er de eneste som blir frelst?», Vakttårnet 1. november 2008, side 28. Gjennom Kristi tusenårige styre vil så de fleste av de mennesker som har dødd i tiden frem til Harmageddon, bli oppreist til liv, med muligheten til å leve evig; de vil lære å tilbe Gud på en rett måte, slik at de er forberedt på den endelige prøven ved slutten av de tusen år.«Dette er frelsens dag!», Vakttårnet 15. desember 1998, side 18. 

Guds rike
Jehovas vitners publikasjoner lærer at Guds rike er en bokstavelig regjering i himmelen, opprettet i himmelen i 1914,  og ledet av Jesus Kristus og  kristne løskjøpt fra jorden. «Hva er Guds rike?», Hva er det Bibelen egentlig lærer?, side 76–85. Riket blir ansett for å være det redskap Gud vil bruke for å fullføre sin opprinnelige hensikt med jorden, ved å forvandle denne til et paradis uten sykdom eller død.  Guds rike blir omtalt som sentralt i Jesu tjeneste på jorden.«Guds rike — jordens nye styre», Vakttårnet 15. oktober 2000, side 10. Forkynnelsen av Guds rike, i Jehovas vitners litteratur ofte omtalt som «det gode budskap om Guds rike», står sentralt i Jehovas vitners lære.

Eskatologi
Et sentralt trekk ved Jehovas vitners lære er deres oppfatning av at den nåværende epoken, eller «tingenes ordning», i 1914 gikk inn i «de siste dager», og går i møte en kommende tilintetgjørelse ved Guds og Jesu Kristi inngripen, etterfulgt av en utfrielse for de som tilber Gud på en akseptabel måte. «Tro på Guds profetiske ord!», Vakttårnet 15. mai 2000, side 17.«'Jehovas store dag er nær'», Vakttårnet 15. desember 2006, side 15. De betrakter alle andre av dagens religionssamfunn for å være falske, og sammenstiller disse med Babylon den store, eller «skjøgen», beskrevet i Åpenbaringen 17,  og at disse snart vil bli tilintetgjort av De forente nasjoner,«Hvem får overleve 'Jehovas dag?'», Vakttårnet 15. september 1997, side 19. en handling som vil markere begynnelsen på den store trengsel.«Apokalypse — når?», Vakttårnet 15. februar 1986, side 6. Videre lærer de at Satan etter dette vil angripe Jehovas vitner, en handling som vil føre til at Gud innleder Harmageddon-krigen, som videre vil føre til at alle styresmakter og enkeltpersoner som «ikke adlyder det gode budskap», blir tilintetgjort.«Jehova besvarer en inderlig bønn», Vakttårnet 15. oktober 2008, side 16. Etter Harmageddon blir så jorden inkludert i Guds himmelske rike, for så å bli forvandlet til et paradis lignende Edens hage.«Jorden har 'feber' — finnes det et middel mot det?», Vakttårnet 1. september 2008, side 29. Videre lærer vitnene at de fleste som har dødd gjennom tidens løp, vil gjenoppstå til en dommens dag, som vil vare i tusen år. Deres dom vil utelukkende være basert på deres handlinger etter oppstandelsen. Ved slutten av de tusen år vil en endelig prøve finne sted i det Satan, som på dette tidspunktet vil ha vært bundet i tusen år, blir løslatt for å sette menneskeheten på en siste prøve med det resultat at kun en fullstendig prøvd og fullkommen menneskehet blir igjen. Kristus vil så tilbakeføre all myndighet til Gud. «Spørsmål fra leserne: Er det mulig for menneskene å synde og dø etter den endelige prøven ved slutten av tusenårsriket?», Vakttårnet 15. august 2006, side 31.

Selskapet Vakttårnets publikasjoner lærer at Jesus Kristus begynte å herske i himmelen som konge i Guds rike i oktober 1914. Satan og hans demoner, som ble kastet ned fra himmelen, også dette i 1914, påfører menneskeheten «urett, nød, forurensning, krig, fiendskap mellom mennesker og naturkatastrofer».«Endetiden», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), s. 30. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Vitnene lærer at Jesu gjenkomst er usynlig, og at hans styre kjennetegnes av en serie «tegn». De baserer denne oppfatningen av deres gjengivelse av det greske ordet parousia, vanligvis oversatt til gjenkomst, som «nærvær», og tror at Jesu nærvær viser til en periode av ukjent varighet heller enn tidspunktet for gjenkomsten.«Historiesyn og eskatologi», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 3 (Harald Hegstad: «Jehovas vitner og andre kristne. En komparativ teologisk tilnærming»), s. 72. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.«Nærvær», Innsikt i De hellige skrifter bind 2, side 462.

Praksis og levesett
Tilbedelse
Møter for tilbedelse og studier blir avholdt i Rikets sal. Bygningen er funksjonell til formålet, og inneholder ingen religiøse symboler.«Møter», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 38–40. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Vitnene tilhører en menighet i «distriktet» hvor de bor, og overværer ukentlige samlinger kjent som «møter», ledet av menighetens eldste. Møtene baseres i stor grad på studium av Bibelen, samt litteratur utgitt av Selskapet Vakttårnet. Møtenes struktur er bestemt fra trossamfunnets hovedkontor, og innholdet er i all hovedsak det samme for menigheter over hele verden.  Menighetene samles til møtene to ganger hver uke, til fem forskjellige møter på til sammen omtrent tre og en halv time. Det er vanligvis en samling med tre møter midt i uken, og en samling med to møter i slutten av uken. Møtene blir åpnet og avsluttet med Rikets sanger og korte bønner.

Hvert år samles vitner fra flere menigheter i samme «krets» til to éndagers stevner som kalles kretsstevner fordelt på et halvt år. Mange kretser samles til et årlig «områdestevne», vanligvis på leide stadion eller haller.«Stevner», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), side 40. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Et av stevnenes høydepunkt er dåpen, som er en stadfestelse av at personen som blir døpt, har innviet sitt liv til Gud for å gjøre hans vilje.«Innviet — til hvem?», Vakttårnet 1. mars 1995, side 17.  Jehovas vitner praktiserer ikke barnedåp, og alle som lar seg døpe, må være voksne nok til å kunne ta et selvstendig valg med tanke på sin tro, og gjennom en prosess vise at de er i stand til å forstå rekkevidden av sitt valg.«Livsriter», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 40–42. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Jehovas vitners viktigste og mest høytidelige høytid i løpet av året, er feiringen av «Herrens aftensmåltid», eller «Minnehøytid for Kristi død», som vanligvis faller på samme dag som den jødiske påsken.«Minnehøytiden (Herrens aftensmåltid)», Resonner ut fra skriftene, ss. 273–276.

Evangelisering
Jehovas vitner er kanskje mest kjent for sin innsats for å spre sin overbevisning, og da i første rekke ved å besøke mennesker fra hus til hus.«Livreddende nestekjærlighet», Vakttårnet 15. september 1981, side 10. Gratis hjemmebibelstudier blir tilbudt personer som viser interesse for deres lære, som blir presentert ved hjelp av bøker, brosjyrer og blader, inkludert Vakttårnet. Noe av litteraturen er tilgjengelig på 700 språk.Global trykkerivirksomhet som hjelper folk til å lære om Gud jw.org

Vitnene lærer at det er et bibelsk påbud å delta i det offentlige forkynnelsesarbeidet.Avlegg «et grundig vitnesbyrd om Guds rike», Watch Tower Bible & Tract Society, 2009, side 63, «Adlyder du befalingen om å avlegge et grundig vitnesbyrd, selv om oppdraget kan gjøre deg litt engstelig?»«Fast bestemt på å avlegge et grundig vitnesbyrd», Vakttårnet 15. desember 2008, side 19.  De blir oppfordret til å tilbringe så mye tid som mulig til sin tjeneste, og det er påkrevd å levere en månedlig «felttjenesterapport».«Gjør du ditt for at rapporten skal bli nøyaktig?», Vår tjeneste for Riket, desember 2002, side 8.  Døpte medlemmer som ikke leverer rapport hver måned, blir betegnet som «uregelmessige», og kan bli veiledet av eldste;«Det bringer velsignelser å delta regelmessig i tjenesten», Vår tjeneste for Riket, mai 1984, side 3.«Hjelp uregelmessige forkynnere», Vår tjeneste for Riket, desember 1987, side 3. de som ikke leverer rapport på seks måneder, blir betegnet som uvirksomme.«Sørg for at Jehovas Ord ’fortsatt går raskt frem’», Vår tjeneste for Riket, oktober 1982, side 1.

Etikk og moral
Deres moralsyn gjenspeiles av kristne konservative verdier. Alle utenomekteskapelige forbindelser er grunn for eksklusjon med mindre personen anses som angrende; «Etterlign Jehova — øv rett og rettferdighet», Vakttårnet 1. august 1998, side 16. homoseksuelle handlinger blir betraktet som synd,«Seksualitet», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 5 (Hege Kristin Ringnes: «Individet i gruppen. En psykologisk tilnærming til det å være et Jehovas vitne»), ss. 103–104. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. og likekjønnede ekteskap er ikke tillatt innenfor trossamfunnet. Abort blir sidestilt med drap.  Beskjedenhet i klesstil og fremtoning blir ofte understreket. Spill om penger, drukkenskap og bruk av rusmidler er ikke tillatt, med unntak av moderat bruk av alkoholholdig drikke.«Etikk», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 46–48. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.

Familiestrukturen er patriarkal. Mannen er betraktet som endelig beslutningstaker i familieanliggender, men er oppfordret til å ta i betraktning sin hustrus, så vel som sine barns, meninger og følelser. Ekteskap skal være monogame og lovlig registrerte.«Hva Bibelen sier: Hva innebærer det å være familiens overhode?», Våkn opp!, 8. juli 2004.«Kristne brylluper som bringer glede», Vakttårnet 1. september 1984, ss. 12–14. Å inngå ekteskap med en ikke-troende, eller å bifalle en slik handling, er sterkt frarådet, og medfører religiøse sanksjoner.«Spørsmål fra leserne: Hvordan bør de enkelte kristne og menigheten som et hele betrakte det bibelske rådet om bare å gifte seg 'i Herren'?», Vakttårnet 15. juli 1982, side 18. Skilsmisse er frarådet, og gjengifte er ikke tillatt med mindre en av partene har en utenomekteskapelig forbindelse, en såkalt «skilsmisse på bibelsk grunnlag». Dersom en skilsmisse blir gjennomført, blir gjengifte betraktet som utroskap så lenge den gjenlevende ektefellen fortsatt lever og ikke har hatt andre seksuelle forbindelser.«Skilsmisse», Innsikt i De hellige skrifter bind 2, side 879. Fysisk misbruk i ekstrem grad, med viten og vilje unnlate å forsørge sin egen familie, og «betydelig fare for egen åndelighet», blir betraktet som akseptable årsaker til separasjon.«Ekteskapet — hvorfor mange bryter ut», Våkn opp! 8. juli 1993, side 6. Sitat: «En lovformelig skilsmisse eller separasjon kan gi en viss beskyttelse mot grov mishandling eller forsettlig forsømmelse av underholdsplikten.»«Når freden i ekteskapet er truet», Vakttårnet 1. november 1988, ss. 22–23.

Disiplinære tiltak
Disiplinære tiltak blir håndtert av menighetens eldste. Når et døpt medlem blir beskyldt for å ha begått en alvorlig synd, som regel brudd på trossamfunnets sett med moralnormer,  eller anklaget for apostasi i forbindelse med trossamfunnets læresetninger, «Utstøtelse», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 5 (Hege Kristin Ringnes: «Individet i gruppen. En psykologisk tilnærming til det å være et Jehovas vitne»), ss. 98–101. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. vil et dømmende utvalg bli iverksatt for å fastslå skyld, sørge for korrigerende veiledning, eller i noen tilfeller iverksette disiplinære tiltak.

Eksklusjon, en form for utfrysning, er den sterkeste formen for disiplinært tiltak.«Tukt som kan gi fred som frukt», Vakttårnet 15. april 1988, ss.26–27. Kontakt med den ekskluderte er begrenset til familiemedlemmer i samme hjem, og til menighetens eldste, som kanskje oppfordrer den ekskluderte til å søke om gjenopptakelse;Jehovah's Witnesses Official Media Web Site: Our History and Organization  «Vis kristen lojalitet når en slektning blir utstøtt», Vår tjeneste for riket, august 2002, ss. 3–4. formelle forretningsanliggender kan fortsette, dersom disse er kontraktsfestet eller finansielt forpliktende.«Det rette syn på utstøtelse», Vakttårnet 15. november 1981, ss. 18–19. Vitnene lærer at det at man unngår sosialt og åndelig fellesskap med ekskluderte personer, bidrar til å holde menigheten fri for umoralsk innflytelse, og at å «miste verdifullt fellesskap med sine kjære kan hjelpe [den ekskluderte] til å 'komme til fornuft,' se alvoret i sin gale handlemåte, og ta skritt for å vende tilbake til Jehova.»«Hvordan man bør behandle en som er ekskludert», ’Bevar dere selv i Guds kjærlighet’, Watch Tower Bible & Tract Society (2008), ss. 207–209. Denne praksisen tjener også det formål å avskrekke andre medlemmer fra uønsket adferd.  Medlemmer som trekker seg (en formell utmelding), behandles på samme måte som ekskluderte.«Do You Hate Lawlessness?», The Watchtower 15. februar 2011, side 31.  Ekskluderte personer kan bli gjenopptatt i menigheten dersom den ekskluderte har gått på møter i Rikets sal en tid, men ellers holdt avstand til menigheten.

Et døpt medlem som begår en alvorlig synd, men angrer, kan bli irettesatt; den irettesatte mister midlertidig høytstående tjenestepriviliegier, men blir ikke rammet av restriksjoner i forhold til sosialt eller åndelig fellesskap.«Spørsmål fra leserne: Hvordan kan vi hjelpe dem i menigheten som har en slektning som er utstøtt?», Vakttårnet 1. mai 1983, ss. 30–31. Hege Kristin Ringnes viser til en uttalelse fra Jehovas vitners ledelse i Norge når hun i boken Jehovas vitner - en flerfaglig studie skriver at «angeren må stå i forhold til det personen har gjort». Hun konkluderer med at «[d]ette kan tyde på at det ved alvorlige saker, som vold og overgrep, skal mye til for å hindre [eksklusjon]». «Å merke seg en person», en begrensning i sosialt, men ikke åndelig, fellesskap, blir praktisert dersom et døpt medlem praktiserer en handling som anses som brudd på Bibelens prinsipper, men ikke faller under «alvorlig synd».

Adskillelse
Jehovas vitner mener at Bibelen avviser interreligiøst samarbeid med den begrunnelsen at det bare kan være én sannhet fra Gud, og de avviser derfor felleskirkelige og økumeniske bevegelser.«Should the Religions Unite?», The Watchtower 15. desember 1953, side 741-742. «Is Interfaith God's Way?», The Watchtower 1. februar 1952, side 69.   De mener at sann kristendom bare er representert gjennom deres lære, at andre trossamfunn ikke lever opp til det Gud krever og at disse snart vil bli tilintetgjort. Jehovas vitner lærer at det er helt nødvendig å holde seg «adskilt fra verden». Publikasjoner utgitt av Jehovas vitner definerer «verden» som «den delen av menneskeheten som er adskilt fra Jehovas godkjente tjenere» og mener at disse er under Satans innflytelse i en verden som er forbundet med «åndelig fare».Resonner ut fra Skriftene, Watch Tower Bible & Tract Society, 1989/2008, ss 427-430.«Lev likevektig og enkelt», Vakttårnet 15. juli 1989, side 11.  Selv om Jehovas vitner innad blir oppfordret til å begrense sosiale forbindelser med personer utenfor eget trossamfunn,«Det er til beskyttelse for oss å søke rettferdighet», Vakttårnet, 1. januar 2006, ss. 25–29.«Hver enkelt skal bære sin egen bør», Vakttårnet, 15. mars 2006, ss. 21–25.  viser uavhengig forskning til en individuell praksis, hvor enkeltindivider i varierende grad har et sosialt nettverk utenfor trossamfunnet.«Sosial kontroll - sosial støtte», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 5 (Hege Kristin Ringnes: «Individet i gruppen. En psykologisk tilnærming til det å være et Jehovas vitne»), ss. 97–98. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. 

Jehovas vitner mener deres lydighet overfor Guds rike, som blir ansett som en virkelig regjering i himmelen med Jesus Kristus som konge, går foran hensynet til lydighet overfor alle andre myndigheter. De forholder seg politisk nøytrale, søker seg ikke til politiske stillinger og frarådes å avgi stemme ved politiske valg. Enkeltpersoner kan likevel engasjere seg i ukontroversielle, samfunnforbedrende tiltak.«Spørsmål fra leserne: Hvordan ser Jehovas vitner på det å stemme?», Vakttårnet 1. november 1999, s. 28.«Spørsmål fra leserne: Hvordan bør vi forholde oss til samfunnsspørsmål eller sosiale tiltak, for eksempel miljøvern, i betraktning av at Jesus sa at vi ikke skulle være 'av verden'?», Vakttårnet 1. mars 1983, s. 30. De avstår fra å feire religiøse helligdager og fødselsdager og avviser mange skikker som de betrakter som av hedensk opphav. De tar seg ikke arbeid i industri relatert til militær virksomhet, avtjener ikke i væpnede styrkerTilbe den eneste sanne Gud, Watch Tower Bible & Tract Society, 2002, s. 165. og nekter militærtjeneste, noe som har medført at vitnene i mange land har blitt arrestert og holdt i forvaring.«Korea government promises to adopt alternative service system for conscientious objectors»   De hilser ikke flagget og sverger heller ikke troskap til noe flagg, og synger heller ikke nasjonalsanger eller patriotiske sanger.Jehovas vitner og utdannelse, Watch Tower Bible & Tract Society, 2002, ss. 20–23 Jehovas vitner ser på seg selv som et brorskap som overgår nasjonale grenser og etnisk tilhørighet. «Racial and ethnic unity»  Jehovah’s Witnesses Official Media Web Site (Jehovas vitners offisielle nettsted for media).  Sosiolog Ronald Lawson mener at trossamfunnets intellektuelle og organisasjonsmessige isolasjon, forbundet med intens indoktrinering av dens tilhørere, strenge disiplin, samt sterk forfølgelse, har bidratt til å forsterke følelsen av at det haster i forhold til trossamfunnets apokalyptiske budskap.Ronald Lawson, «Sect-state relations: Accounting for the differing trajectories of Seventh-Day Adventists and Jehovah's Witnesses», Sociology of Religion, No. 4 1995. 

Avvisning av blodtransfusjoner
Jehovas vitner avviser blodtransfusjoner som et brudd på Guds lover, basert på deres tolkning av Apostlenes gjerninger 15: 28, 29 og andre skriftsteder.«Blod», Resonner ut fra skriftene, Watch Tower Bible & Tract Society (1989,2008) ss. 62–67.  Siden 1961 har det å frivillig ta i mot blodtransfusjoner vært grunnlag av eksklusjon for et ikke angrende medlem. Jehovas vitner – forkynnere av Guds rike, side 184. Vitnene blir pålagt å avvise blodtransfusjoner, også i tilfeller hvor det står om livet.Forent i tilbedelsen av den eneste sanne Gud, Watch Tower Bible & Tract Society (1983), side 160.  De godtar alternativer uten blod, samt andre medisinske behandlingsformer som erstatter blodtransfusjoner, og Selskapet Vakttårnet bistår med informasjon om nåværende medisinske behandlingsformer uten bruk av blod.«How Blood Can Save Your Life» , Watchtower Bible and Tract Society, ss. 13–17. 

Selv om de ikke aksepterer blodtransfusjoner av fullblod, kan hver enkelt ut fra egen samvittighet avgjøre om de ønsker å gjøre bruk av blodplasmafraksjoner dersom nødvendig.«Spørsmål fra leserne: Tar Jehovas vitner imot medisinske produkter som er utvunnet av blod?», Vakttårnet 15. juni 2000, ss. 29–31. «Den virkelige verdien av blod», Våkn opp! august 2006, side 11. Selskapet Vakttårnet distribuerer forhåndsformulerte fullmaktsdokumenter hvor det gjøres klart at hovedbestanddeler av blod ikke skal brukes, og hvor hvert enkelt medlem kan spesifisere hvilke tillatte blodfraksjoner og behandlingsmetoder de personlig tillater.«Hvordan ser jeg på blodfraksjoner og medisinske behandlingsmetoder som innebærer bruk av mitt eget blod?», Vår tjeneste for Riket, november 2006, ss. 3-6. Jehovas vitner har opprettet egne sykehuskontaktutvalg, som er et samarbeid mellom Jehovas vitner, leger og sykehus.«Jeg kom opp i en kritisk situasjon på sykehuset», Våkn opp! 22. juni 1996. Sitat: «Men det lokale sykehuskontaktutvalget, en gruppe Jehovas vitner som fremmer samarbeidet mellom sykehus og pasienter, grep inn og hjalp meg. ... På nytt snakket sykehuskontaktutvalget med dem som hadde ansvaret, og legene gikk med på å gjennomføre behandlingen uten å bruke blod.»«Jehovah's Witness liaisons help surgeons adapt» av Kim Archer, Tulsa World 15. mai 2007. 

Demografi

400px|right|thumb
Per august 2015 kunne Jehovas vitner rapportere et gjennomsnitt på 8,2 millioner forkynnere, som er termen brukt om medlemmer aktive i trossamfunnets evangeliseringsvirksomhet, fordelt på  menigheter. Siden midten av 1990-årene har høydepunktet for antall forkynnere økt fra 4,9 millioner til 8,2 millioner. Sammenlignet med andre trossamfunn har Jehovas vitner en snever formulering av hvem som er medlemmer. Kun registrerte, aktive forkynnere er tatt med i deres offisielle statistikker.  Sitat: «What this shows is that there are many Canadians who report themselves to be Witnesses, but who are not counted as publishers. Consequently, membership statistics based on the average number of publishers offer a very conservative estimate.» (Oversatt: «Det dette viser, er at det er mange kanadiere som oppgir å være vitner, men som ikke blir regnet som forkynnere. Som en følge av dette, er medlemskapsstatistikker basert på gjennomsnittlig antall forkynnere, et svært konservativt estimat.»)  

En spørreundersøkelse gjennomført av Pew Forum on Religion & Public Life i USA i 2008, kunne vise til en høy gjennomstrømning av medlemmer: Kun 37 prosent av personene som vokser opp i trossamfunnet, fortsetter å betrakte seg som Jehovas vitner i voksen alder.«America's Unfaithful Faithful»  av David Van Biema, Time magazine, 25. februar 2008. «U.S. Religious Landscape Survey: Religious Affiliation: Diverse and Dynamic», PEW Forum on Religion and Public Life, februar 2008, side 9.  National Council of Churches konkluderte likevel med at Jehovas vitner «hadde den største veksten av alle [kristne trossamfunn i Amerika]», med en økning på 4,7 prosent i antall medlemmer i USA i 2009.«Membership of Pentecostal Church, Jehovah's Witnesses Up, Protestant Down», ABC News, 13. mars 2011. Besøkt 2. juni 2012. Sitat: «The Jehovah's Witnesses, known for their door-to-door preaching, had the largest growth of any single denomination.»  Jehovas vitner estimerer egen nåværende globale vekstrate til 2,2 prosent per år.

Jehovas vitner har en aktiv tilstedeværelse i de fleste land, men de utgjør ingen større del av noe lands befolkning. (Se kolonnen for forhold mellom forkynnere og antall innbyggere, St. Helena har laveste ratio, med én til 34, mens Zambia har laveste ratio av større land, med én til 84.)  USA er det landet med flest Jehovas vitner, og 19 prosent av medlemmene er amerikanske, men det er færre Jehovas vitner i USA enn i Vest-Europa og langt færre enn i Latin-Amerika. Det er større vekst i «nye markeder», hvor Jehovas vitners forkynnelsesarbeid i nyere tid har vært forbudt, enn i områder hvor det har pågått forkynnelse en tid, og Jehovas vitner har større suksess i sitt rekrutteringsarbeid i tradisjonelt kristne land enn i tradisjonelt muslimske land. I de skandinaviske landene har det vært særskilt satsing på rekruttering i innvandringsmiljøer, og flere sosiologer har påpekt at Jehovas vitner på et internasjonalt plan i særlig grad lykkes med å rekruttere mennesker som nylig har flyttet fra et sted til et annet.«Om å bli et Jehovas vitne», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 2 (Pål Repstad: «Sosiologisk blikk på Jehovas vitner»), s. 53. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sosiologen James A. Beckford har påpekt at påfallende mange kjernefamilier med små barn har latt seg rekruttere til trossamfunnet.

Sosial sammensetning
Betydelig flere kvinner enn menn oppgir at de er Jehovas vitner.«U.S. Religious Landscape Survey: Religious Affiliation: Diverse and Dynamic», PEW Forum on Religion and Public Life, februar 2008, s. 63. Sitat: «[M]embers of Protestant churches are eight percentage points more likely to be women than men (54 % to 46 %); a similar gap is seen among Catholics. Among ... Jehovah’s Witnesses, however, women constitute a somewhat higher percentage (60 %).» (Oversatt: «Medlemmer av protestantiske kirke[samfunn] har åtte prosentpoeng høyere sannsynlighet for å være kvinner enn menn (54 % mot 46 %); en lignende forskjell kan observeres hos katolikker. Blant ... Jehovas vitner utgjør imidlertid kvinner en noe høyere prosentandel (60 %).)  Likevel er kvinner nærmest fraværende i lederposisjoner i trossamfunnet, da disse i all hovedsak er forbeholdt menn.«Jehovas vitners sosiale sammensetning», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 2 (Pål Repstad: «Sosiologisk blikk på Jehovas vitner»), ss. 61–62. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.

Det er ikke gjennomført undersøkelser angående Jehovas vitner i Norge og utdannelse.«Skole og utdannelse», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 4 (Helje Kringlebotn Sødal: «Barn i Jehovas vitner. Møte med skole og barnehage»), ss. 86–89. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Undersøkelser fra USA og Canada indikerer en betydelig lavere andel med høyere utdanning blant Jehovas vitner enn samfunnet forøvrig. Undersøkelser angående de økonomiske forholdene for amerikanske husholdninger bestående av medlemmer av trossamfunnet, viser en litt lavere gjennomsnittsinntekt, men tett opp under gjennomsnittet for amerikanske husholdninger forøvrig. Sosiologene Stark og Iannaccone har omtalt undersøkelsen som oppsiktsvekkende av mange årsaker, blant disse at det er en betraktelig høyere andel av husholdninger hos Jehovas vitner som forsørges av bare en inntekt. Videre påpekes det at det at Jehovas vitner i mye høyere grad enn befolkningen forøvrig arbeider deltid, samt den relativt lave andelen hvite amerikanere blant Jehovas vitner i USA, er faktorer som skulle bidra til å trekke ned et gjennomsnitt for husholdninger bestående av Jehovas vitner. Undersøkelsen viser at forholdsvis like mange bor i en bolig de eier selv, som i samfunnet forøvrig. Funnene av et kulturelt middelklassepreg bekreftes av Beckford, mens sosiologiske studier utført av Wilson og Dobbelaere for Belgias vedkommende, samt Göran Gustafsson for Sveriges vedkommende, tilsier at Jehovas vitner primært består av en kombinasjon av middelklasse og lavere arbeiderklasse. De ulike observantene er enige om at man finner personer av høyere sosial rang kun unntaksvis i trossamfunnet.

Jehovas vitner i Norge
300px|thumb|Det tidligere avdelingskontoret i Ytre Enebakk.

I Norge var det per 1. september 2017 registrert et høydepunkt på  medlemmer«Jehovas vitners verdensrapport for tjenesteåret 2017», perioden fra september 2016 til august 2017, Watch Tower Bible and Tract Society, besøkt 8. februar 2018. fordelt på 167 menigheter. Jehovas vitner mottok offentlig tilskudd på lik linje med alle registrerte trossamfunn i Norge frem til 2022, og samme år hadde trossamfunnet 12 639 tilskuddstellende medlemmer.«Medlemmer i kristne trussamfunn som mottek offentleg stønad og som er utanfor Den norske kyrkja. Per 1. januar», Statistisk sentralbyrå, 18. november 2014, besøkt 5. desember 2014. Jehovas vitner i Norge ble fratatt statstilskudd og godkjenning som registrert trossamfunn av Statsforvalteren grunnet manglende frihet til å melde seg ut, noe som også ansees å krenke barns rettigheter. Jehovas vitner har brakt saken inn for retten da de bestrider avgjørelsen.

Jehovas vitner er fylkesvis forholdsvis jevnt fordelt over landet, men med noe høyere konsentrasjon i Telemark, Vestfold og Østfold, og noe lavere konsentrasjon i Møre og Romsdal, Oppland og Sogn og Fjordane.«Organisering i Norge», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 34–35. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.

Det skandinaviske avdelingskontoret

Jehovas vitners forløpere, De internasjonale bibelstudenter, opprettet i 1904 et provisorisk kontor i Pilestrædet 49A i Kristiania. Dette ble avløst av et dansk kontor i en kort periode i begynnelsen av 1916, før det svenske kontoret i mars 1916 overtok administrasjonen av virksomheten i hele Skandinavia, skjønt med et lite ekspedisjonskontor i Parkveien 60 i Kristiania. Det var trossamfunnets grunnlegger, Charles Taze Russel, som selv besluttet å opprette et felles skandinavisk avdelingskontor i 1916. I 1925 gikk bibelstudentene så til innkjøp av en treetasjes bygning i Inkognitogaten 28 B i Oslo, hvor det norske avdelingskontoret holdt til frem til 1983, da den mye større eiendommen i Gaupeveien 24 i Ytre Enebakk ble tatt i bruk.«Bedre organisering og nye lokaler», Jehovas vitners årbok 2012, s. 105, Watch Tower Bible and Tract Society Denne eiendommen tjente som administrasjonssenter i Norge frem til 1. september 2012, da det ble opprettet et felles avdelingskontor for Skandinavia og Island i Holbæk, Danmark.«Eiendommer kjøpt og solgt», Jehovas vitners årbok 2013, s. 11, Watch Tower Bible and Tract Society. I dag fungerer bygningene i Ytre Enebakk som regionalt kurssenter og oversettelseskontor.

Klassifisering
Jehovas vitner betrakter seg selv som de eneste sanne kristne, en videreføring av de første kristne, og som verdens eldste monoteistiske religion.«An introduction to research and analysis of Jehovah's Witnesses: A view from the Watchtower*, Carolyn R. Wah, Review of Religious Research, vol. 43, nr. 2, desember 2001, ss. 161–174.  I religionsvitenskapen betraktes Jehovas vitner som et ungt, kristent trossamfunn, med opphav i USA i 1870-årene, under den tredje store vekkelsesbølgen fra 1850 til 1900.Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 13–15. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sitat: «I et religionsvitenskapelig perspektiv er Jehovas vitner et ungt, kristent trossamfunn som oppstod i USA i 1870–80-årene. ... Jehovas vitner er et eksempel, men bryter med majoriteten av kristne på noen sentrale lærepunkter». Sosiologen Andrew Holden beskriver i tillegg Jehovas vitner som en millennistisk bevegelse, med læresetninger i konflikt med de man finner blant majoriteten av kristne.  Sett fra et religionsvitenskapelig perspektiv finner man spor av Russells fortid som adventist i flere av Jehovas vitners nåværende læresetninger.

I sosiologisk sammenheng passer ikke Jehovas vitner inn i definisjoner på verken kirke eller konfesjon, så «sekt» har ofte blitt brukt av religionssosiologer, som en beskrivende term. Enkelte religionssosiologer, som Pernilla Liedgren Dobronravoff, har unngått å bruke «sekt» i sine avhandlinger, på grunn av begrepets negative ladning i dagligspråket.«Er Jehovas vitner en sekt?», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 2 (Pål Repstad: «Sosiologisk blikk på Jehovas vitner»), s. 62–64. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Jehovas vitner avviser selv at de er en sekt, men avvisingen bygger på en annen definisjon enn som beskrivende term, slik sekt-begrepet blir brukt innen religionssosiologi.

Jehovas vitner skiller seg på sentrale punkter ut fra det store flertallet av verdens kristne.«Jehovas vitner og andre kristne», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 3 (Harald Hegstad: «Jehovas vitner og andre kristne. En komparativ teologisk tilnærming»), side 74. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. De betraktes som kristne av religionsvitenskapen, sosiologien og i andre sammenhenger hvor sekulære definisjoner er tatt i bruk. «Jehovas vitner. En flerfaglig studie.» Anmeldt av: Håkon Gundersen, journalist i Morgenbladet og historiker. nrk.no, 27. mai 2009. Sitat: «...,vitnene fremstår ikke som det minste mer besynderlige enn kristne flest gjør.»

Innen konfesjonskunnskap, eller læren om kristne kirker og trossamfunn, er definisjonen av Jehovas vitner som kristne noe mer nølende. Den danske ortodokse presten Poul Sebbelov skrev i et innlegg til religion.dk i 2012: «Tillat meg, som ortodoks troende og prest, å slå fast at den ortodokse kirke og teologi utmerket forstår å skjelne hva som er kristen lære, og hva som ikke er [det].... Det faller oss ikke inn å [sammenligne luthersk tro] med Jehovas vitner[s], uansett hva folkelige meninger om dette måtte være. Hvad angår Jehovas Vidner, tilfører det ikke denne ukristelige sekt nogen som helst kristelig autoritet eller troværdighed, at de selv påberåber sig navn af kristne.»«Jehovas Vidner er ikke kristne», religion.dk. Besøkt 15. juli 2012. Originalt sitat: «Tillad mig derfor, som ortodoks troende og præst, at slå fast, at den ortodokse kirke og teologi udmærket forstår at skelne, hvad der er kristen lære, og hvad der ikke er. Vi betragter såvel protestanter som katolikker som kristne og har derfor kirkeligt samarbejde med disse. Det falder os derimod ikke ind at slå luthersk kristentro i hartkorn med Jehovas Vidner, uanset hvad folkelige fordomme måtte mene herom. Hvad angår Jehovas Vidner, tilfører det ikke denne ukristelige sekt nogen som helst kristelig autoritet eller troværdighed, at de selv påberåber sig navn af kristne. Heller ikke selv om deres påstand gøres til genstand for videnskabelige udgivelser.»  Andre fagpersoner innen konfesjonskunnskap har beskrevet trossamfunnet som et «med røtter i kristendommen, i randen av kristenheten, eller med et kristent innslag.»Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 1 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Jehovas vitner. En religionsvitenskapelig presentasjon»), ss. 13–15. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Ringnes og Sødal viser til Sødal, Wisløff og Molland.

Motstand
Kontroverser tilknyttet Jehovas vitners trosoppfatninger, læresetninger og religiøse praksis har ført til motstand fra styresmakter, lokalsamfunn og andre trossamfunn. Sosiolog og forfatter Ken Jubber mente at «sett globalt har forfølgelsen [av Jehovas vitner] vært så vedvarende og av en slik intensitet at det ikke ville vært feil å hevde at Jehovas vitner er det mest forfulgte kristne trossamfunnet i det tjuende århundre.». Opprinnelig sitat : «Viewed globally, this persecution has been so persistent and of such an intensity that it would not be inaccurate to regard Jehovah's witnesses as the most persecuted group of Christian of the twentieth century.»

Forfølgelse
Politisk og religiøst hat mot Jehovas vitner har fra tid til annen ført til pøbelangrep og til undertrykkelse fra styresmakter i ulike land. Deres oppfatninger angående politisk nøytralitet, samt deres beslutning om ikke å tjenestegjøre i militærstyrker, har ført til fengsling av medlemmer som har nektet vernepliktstjeneste, både under andre verdenskrig, og også andre perioder hvor obligatorisk verneplikt har vært utbredt.

I Tyskland under andre verdenskrig ble om lag  Jehovas vitner sendt i konsentrasjonsleirer, hvor de ble identifisert ved hjelp av en lilla trekant; 1490 av dem døde eller ble drept i leirene.«'Jeg beundret hans utrolige besluttsomhet'», Vakttårnet, 15. oktober 2007, s. 32. Flere enn to hundre menn ble henrettet på ordre fra tysk krigsrett.«Jehovah's witnesses», United States Holocaust Memorial Museum, gjengitt av Holocaust teacher resource centers nettside. Besøkt 22. april 2012.  I Canada ble Jehovas vitner internert i leirer  sammen med politiske dissidenter og personer av kinesisk og japansk opprinnelse.  I det tidligere Sovjetunionen ble  personer tilhørende Jehovas vitner deportert til Sibir som en del av Operasjon Nord i april 1951,Валерий Пасат ."Трудные страницы истории Молдовы (1940–1950)". Москва: Изд. Terra, 1994  og enkelte var fanger i Gulag-leirer.«På tragediens gjengrodde stier», NRK 5. september 2002. Besøkt 22. april 2012.

Det er rapportert brudd på Jehovas vitners menneskerettigheter mange steder, for eksempel i Eritrea,
Russland,
Kasakhstan,
Tyrkia,
og Turkmenistan.
I 2017 ble de ansett å være en ekstremist-organisasjon av russisk høyesterett.«Russian court bans Jehovah's Witnesses as extremist» reuters.com «MOSCOW (Reuters) - Russia’s Supreme Court ruled on Thursday that Jehovah’s Witnesses were an “extremist” organization and must disband and hand over all property to the state, local media said.» Besøkt 22 september 2018 Andre land, som New Zealand, Spania, Island, og Danmark, har kritisert denne avgjørelsen.
Norge har gitt asyl til noen russiske statsborgere som har søkt asyl for religiøs forfølgelse.Norge gir asyl til russiske Jehovas vitner Aftenposten.no 29.01.2020 «Flere russiske statsborgere har søkt asyl i Norge for religiøs forfølgelse. Norske myndigheter bekrefter å ha innvilget søknader fra russiske Jehovas vitner.»Temanotat Russland Jehovas Vitner Landinfo.no Utlendingsforvaltningens fagenhet for landinformasjon. 18.06.2021 Den europeiske menneskerettsdomstol avsa i juni 2022 dom i saken Taganrog LRO and others v. Russia. Ifølge dommen har Russlands bruk av begrepet «ekstremisme» vært for vidt, og den etterfølgende straffeforfølgelsen av Jehovas vitner har vært i strid med menneskerettighetskonvensjonens artikkel 9, 10, 11 og 5.

Utfordret juridisk
En rekke rettstvister som involverer Jehovas vitner har blitt gjennomført som høyesterettssaker over hele verden. Deres vedvarende pågang for juridisk anerkjennelse har bidratt til å økt forståelse for menneskerettigheter i en rekke land.Judging Jehovah's Witnesses, Shawn Francis Peters, University Press of Kansas: 2000 Rettssakene har i all hovedsak dreid seg om rettigheter i forbindelse med religionsutøvelse, deriblant retten til fritt å forkynne, samt retten til å nekte militærtjeneste.«’Det gode budskap blir forsvart og juridisk sett grunnfestet’», Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, ss. 678–701. 

Også i Norge har Jehovas vitner gjennomført saker i høyesterett, primært i saker relatert til verneplikt og barnefordeling.

Kritikk
For kritikk av Ny verden-oversettelsen, se Ny verden-oversettelsen av De hellige skrifter
Jehovas vitner har jevnlig vært gjenstand for kritikk fra flere hold. Blant kritikerne er tidligere medlemmer og representanter for faglig-apologetisk forskning sterkt representert,«Organisasjon og medlemskap», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, forord av Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal, s. 11. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sitat: «Den forholdsvis store 'avhopperlitteraturen' er sterkt subjektiv og kritisk, ... [d]et samme gjelder en annen type kritisk litteratur, den faglig-apologetiske, som på normativt-teologisk grunnlag vil vise at Jehovas vitner tar feil og formidler vranglære.»«An introduction to research and analysis of Jehovah's Witnesses: A view from the Watchtower*, Carolyn R. Wah, Review of Religious Research, vol. 43, nr. 2, desember 2001, ss. 161–174. Sitat: «James A. Beckford, (1975:xi) while working on his monograph on Jehovah's Witnesses, found conversations with 'both practising and defected Witnesses' to 'offer invaluable insights' but found that 'the literature published by groups which had seceded from the main Watch Tower movement was coloured by ideological interests that probably distorted their accounts of the history and present practices of Jehovah's Witnesses.'» (Oversatt: «James A. Beckford (1975:xi) fant under sin utarbeidelse av avhandlingen om Jehovas vitner at samtaler med 'både praktiserende vitner og avhoppere' å 'tilføre uvurdelig innsikt', men fant at 'litteratur utgitt av grupper som hadde løsrevet seg fra hovedgrenen av Vakttårnet-bevegelsen var farget av ideologiske interesser som sannsynligvis forvrengte deres oppføringer av historien og av Jehovas vitners nåværende praktisering.»)  men også samfunnsaktører som politikere og fagpersoner innenfor fagområder relatert til sosiologi har fremmet kritikk mot Jehovas vitner. Mye av kritikken blir avvist av trossamfunnet,«Jehovah’s Witnesses to appeal jury verdict in California case» , jw-media.org, 20. juni 2012.«Vær beredt!», Vakttårnet 15. juli 1985, side 30. Sitat: «Det er lett for de etablerte kirkesamfunn i kristenheten og andre mennesker å kritisere Jehovas vitner fordi deres litteratur av og til har fremholdt at bestemte begivenheter skulle finne sted på bestemte tidspunkter. Men har ikke tilbøyeligheten til å være opptatt av slike spørsmål harmonert med Kristi formaning om å ’våke’? ... Det er nok så at enkelte forventninger som det tilsynelatende var støtte for i bibelsk kronologi, ikke ble innfridd på det forventede tidspunkt. Men er det ikke langt bedre å begå noen feil fordi man er overdrevent ivrig etter å se at Guds hensikter blir virkeliggjort, enn det er å sove i åndelig forstand med hensyn til oppfyllelsen av Bibelens profetier?» og noe av kritikken har blitt avvist av domstoler og utenforstående fagpersoner.

Kritikken inkluderer synet på egen lære som den eneste som er godkjent av Gud, feilaktige forutsigelser, håndteringen av tidligere medlemmer, synet på blodoverføringer og trossamfunnets hierarkiske og autoritære styre.

Jehovas vitner er også kritisert for å undertrykke medlemmers ytringsfrihet, og har blitt beskyldt for hjernevask.« - Magi er farlig. Det er derfor Jehova hater det. Vil du virkelig leke med noe Jehova hater?», dagbladet.no, 3. juli 2012 Holden tilbakeviser at Jehovas vitner er hjernevasket,  og andre forskere har også tatt utgangspunkt i at medlemmene er tenkende og reflekterende individer. Jehovas vitner selv avviser også at noen blir tvunget eller sterkt påvirket til å være med i trossamfunnet.«Er Jehovas vitner hjernevasket?», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 5 (Hege Kristin Ringnes: «Individet i gruppen. En psykologisk tilnærming til det å være et Jehovas vitne»), ss. 95–97. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1.

Overgrep er et tema som kommer opp fra tid til annen når Jehovas vitner omtales i media. Blant de som har fremmet kritikk av Jehovas vitners håndtering ved seksuelt misbruk av barn, er tidligere medlem av trossamfunnet og grunnlegger av Silentlambs, William Bowen.«Håndtering av overgrep», Jehovas vitner – en flerfaglig studie, seksjon 5 (Hege Kristin Ringnes og Helje Kringlebotn Sødal: «Individet i gruppen. En psykologisk tilnærming til det å være et Jehovas vitne»), s. 101. Universitetsforlaget 2009, ISBN 978-82-15-01453-1. Sitat: «Organisasjonen tar sterk avstand fra overgrep, og det er ikke dokumentert at det forekommer flere overgrep hos Jehovas vitner enn andre steder i samfunnet. (...) [I] noen tilfeller har det kommet frem at eldste ikke har meldt slike overgrep til politiet.» Det er ikke dokumentert flere overgrep hos Jehovas vitner enn andre steder i samfunnet,«Jehovas vitner og verden», kronikk av Hege Kristin Ringnes, nrk.no 14. desember 2012. Besøkt 2. januar 2013. Sitat: «Vi har ikke forskning som kan si om det er mer overgrep eller skjuling av overgrep i gruppen Jehovas vitner enn ellers i samfunnet. (...) Men det har uansett vært enkeltsaker der overgrep ikke er meldt videre, og det er kritikkverdig overalt hvor det skjer.» men religionspsykolog Hege Kristin Ringnes fremholder det som kritikkverdig at enkeltsaker ikke er blitt meldt videre. Jehovas vitner har i noen tilfeller benyttet tilsvarsretten til å presentere interne retningslinjene i overgrepssaker, som tilsier at «[a]nklager om seksuelle overgrep [umiddelbart] skal meldes til politiet.»«Slik svarer Jehovas vitner NRK», intervju med pressetalsmann for Jehovas vitner i Norge, Tom Frisvold, nrk.no, 12. desember 2012. Besøkt 2. januar 2012. Sitater: «Jehovas vitner går umiddelbart til politiet med anklager om seksuelle overgrep mot mindreårige som man skulle få kjennskap til. (...) Våre retningslinjer er svært klare og entydige. Anklager om seksuelle overgrep skal meldes til politiet umiddelbart.» Tidligere pressetalsmann for Jehovas vitner i Norge, Tom Frisvold, har i et tilsvar fremholdt at Jehovas vitners retningslinjer for håndtering av overgrep eller mistanke om overgrep, har blitt «forbedret etter hvert som årene har gått, som i resten av samfunnet».«Kommentar til artikkelen 'Jehovas vitner i Norge: Hvordan kan terapeuter, rådgivere, og andre fagpersoner forholde seg til dem?'» av Tom Frisvold, Psykologisk Tidsskrift, nr 3, 2005.

Blant mer kontroversiell kritikk, finner man påstander om at Jehovas vitner før og under andre verdenskrig skal ha fremprovosert sin egen forfølgelse,Påstanden om at Jehovas vitner skal ha fremprovosert eller ønsket seg forfølgelse i den hensikt å bli martyrer, har blitt fremmet av:• Barbara Grizzuti Harrison, Visions of Glory, 1978, kapittel 6. •  •  •   og at de ønsket et samarbeid med Hitler før andre verdenskrig.«Påstander om nazi-lefling, våpenaksjer og seksuelt misbruk», tb.no, 13. januar 2010. Sitat: «[- J]eg kan vise til brev og annet materiale som viser at de tvert imot leflet med Hitler og skrev at de hadde "felles mål" og jødene som felles fiende, sier Henriksen.»

 Se også 
 Antitrinitarisme
 Bibelstudentene
 Charles Taze Russell
 Jehovas vitners litteratur
 Ny verden-oversettelsen av De hellige skrifter
 Vakttårnet
 Våkn opp!

Kilder

Fotnoter

 Referanser 
Kilder for beskrivelsene:• Millenistisk (eng.: Millenarian):  • Kristent (Eng.: Christian):    • Trossamfunn (Eng.: Denomination):      



 (Oversatt: «Doktriner har alltid utgått fra Selskapets elite i Brooklyn, og har aldri oppstått [som resultat av] diskusjoner, eller som forslag fra, menige vitner.») 

«Rett oppmerksomheten mot alt det gode i Jehovas organisasjon», Vakttårnet 15. juli 2006, side 20.







«A New Name», The Watch Tower 1. oktober 1931, side 291. 

Litteratur
Faglitteratur
 Helje Kringlebotn Sødal (red.), Det kristne Norge. Innføring i konfesjonskunnskap. Høyskoleforlaget 2002.
 Hege Kristin Ringnes, Helje Kringlebotn Sødal (red.), Jehovas vitner – en flerfaglig studie. Universitetsforlaget 2008, ISBN 978-82-15-01453-1
 Andrew Holden, Jehovah's Witnesses: Portrait of a Contemporary Religious Movement. Routledge 2002, ISBN 978-0-415-26610-9. 
 James A. Beckford, The Trumpet of Prophecy: A Sociological Study of Jehovah's Witnesses. Oxford: Basil Blackwell, 1975. 
 George D. Chryssides, Historical Dictionary of Jehovah's Witnesses (2008) 

Kritikk fra ståstedet til mer tradisjonell kristendom
 Hoekema, Anthony A., The Four Major Cults. Grand Rapids, Michigan: William B. Eerdmans, 1963. 
 Hvalvik, Reidar, Drømmen om det tapte paradis. Credo, 1992. ISBN 8270532223 

Litteratur utgitt av Selskapet Vakttårnet
 Jehovas vitner — forkynnere av Guds rike, 1993.
 Innsikt i De hellige skrifter, 2001 (bind 1), 2005 (bind 2).
 Resonner ut fra skriftene, 1989 (engelsk), 2002, 2008.
 Jehovah's Witnesses in the Divine Purpose, 1959. 
 Åpenbaringen - dens klimaks er nær, 1988.
 Hva Bibelen egentlig lærer, 2009.
 Jehovas vitner — Hvem er de? Hva tror de?, 2000.
 Jehovas vitner og utdannelse, 2006.
 Ny verden-oversettelsen av De hellige skrifter, 1996.

Litteratur skrevet av tidligere medlemmer av Jehovas vitner
 M. James Penton, Apocalypse Delayed: The Story of Jehovah's Witnesses. University of Toronto Press 1998, ISBN 0-8020-7973-3. 
 Alan Rogerson, Millions Now Living Will Never Die. Constable & Co, London, 1969. SBN 094559406. 
 Roar Henriksen, Gud bor i Brooklyn. Gyldendal, Skien, 2004. ISBN 82-05-32700-9. 

 Eksterne lenker 

 Artikkel av Geir Winje 
  Artikkel fra Skoletorget
  Dokumentarfilm som følger Jehovas vitner fra dør til dør

Kategori:Jehovas vitner
Kategori:Antitrinitarisme
Kategori:Organisasjoner etablert i 1870
Kategori:1870 i USA
Kategori:1870-årene i Pennsylvania