Melkeveien

Melkeveien er en spiralgalakse, eller nærmere bestemt en stavspiralgalakse, som består av mellom 100 og 400 milliarder stjerner. Grunnen til at man ikke kan angi et mer eksakt antall, er at alle stjerner har forskjellig masse, og man vet ikke hvilket estimat man bør bruke for en «gjennomsnittsstjerne.» Solen befinner seg  ±  lysår fra sentrum, ute i en av spiralarmene kalt Orion-armen. Vi har én spiralarm utenfor oss og minst tre innenfor. Galaksens diameter har til nylig vært anslått til ca.  lysår (9.5×1017 km), mens senere forskning har vist at den er opptil 200 000 lysår.

En stavspiralgalakse er en spiralgalakse med en stav- eller stanglignende stjerneformasjon i sentrum av galaksen. Generelt vil staven påvirke både stjernene og den interstellare gassen i spiralgalaksen, samt ha betydning for spiralarmenes struktur. Edwin Hubble klassifiserte denne typen spiralgalakser som «SB» («Spiral», «Barred» (stav/stang) i sin Hubblesekvens. Denne sekvensen arrangerer videre tre underkategorier avhengig av hvor åpne spiralens armer fremstår. SBa-typen er således typebetegnelsen på en spiralgalakse med armer som ligger tett opp mot sentrum, mens SBc derav er en spiralgalakse med løsere bundne armer. Melkeveien tilhører SBc-klassen.

Midt på staven i Melkeveisystemet er det et område med spesielt høy stjernetetthet. Dette kulelignende sentrum har en diameter på  lysår. Spiralarmene danner skiven som har en radius på – lysår, men er bare  lysår tykk.

Man regner med at Melkeveien sett utenfra likner mye på Andromedagalaksen. Rundt hele Melkeveisystemet finnes en kuleformet halo som er ca.  lysår i diameter. Her finnes ca. 90 % av Melkeveiens masse, såkalt mørk materie. Det er mye diskutert hva denne mørke materien består i, men relativt lite av det er i form av gass og partikler.

De fleste stjernefødsler skjer i skiven, fra  lysår fra kjernen og ut til Solens bane. Stjernene i den kuleformede kjernen er generelt mye eldre enn stjernene i skiven. Helt inne i sentrum av Melkeveisystemet har man funnet et sort hull med flere millioner solmasser (nøyaktige tall finnes ikke). Sentrumet er en kraftig radiokilde, noe som trolig skyldes det sorte hullet.

Alle stjerner og andre objekter som man ser på nattehimmelen, unntatt Andromedatåken og De magellanske skyer, er en del av Melkeveien. Den opprinnelige betydningen av ordet, og det som i dagligtalen kalles Melkeveien, er et tåkete, hvitt bånd, som strekker seg rundt hele himmelkulen med varierende bredde. Båndet har retning mot det galaktiske planet, og det hvite lyset kommer fra fjerne stjerner, som ikke kan ses med det blotte øye. Lysforurensning gjør det vanskelig å se Melkeveien i bebygde strøk, men den er lett å se andre steder når månen er under horisonten.

Sett i forhold til andre galakser, er Melkeveien middels stor. De Magellanske skyer er to små galakser som regnes som ledsagere til Melkeveisystemet.

Romsonden Gaia ble skutt opp av ESA i 2013 for å kartlegge Melkeveien.

 Opphavet til navnet Melkeveien 
Navnet Melkeveien er en oversettelse av en latinsk betegnelse hentet fra gresk mytologi, og kommer opprinnelig fra det greske navnet «Galaxias kyklos» – «Melke Sirkel». Ifølge gresk mytologi ble Herakles som spedbarn plassert ved Heras bryst uten hennes vitende. Da gudinnen oppdaget dette, fjernet hun straks den diende ungen, og hennes brystmelk sprutet ut over himmelen. Romerne endret dette til «Via Lactea» – Melkeveien.

Det urnordiske navnet på galaksen er Vinterveien (islandsk: Vetrarbrautin), som kommer fra norsk mytologi. Dette navnet stammer trolig fra at spåmennene i de gamle dagene regnet med å kunne beregne den kommende vinterens kurs ved å studere galaksens utseende.

 Melkeveisystemet 
Type: SBbc (Stavspiralgalakse)
Synlig masse: 200 milliarder solmasser
Diameter: 100– lysår
Absolutt størrelsesklasse: -21

 Struktur 

Galaksen består av en stavformet stjerneregion omgitt av en skive av gass, støv og stjerner. Gassen, støvet og stjernene er organisert i en grov logaritmisk spiralarmstruktur.

 Galaktisk sentrum 

Solen ligger 8,0 kpc fra det galaktiske sentrum. Verdien er estimert basert på geometribaserte metoder eller bruk av utvalgte astronomiske legemer som fungerer som kosmisk avstandsstige med ulike teknikker som gir ulike verdier innenfor tilnærmingsområdet. De innerste par av kiloparsec (≈ lysår) er en tett konsentrasjon av for det meste gamle stjerner i en omtrentlig sfæroidisk form kalt bulen.

Det galaktiske sentrum er markert med en intens radiokilde kalt Sagittarius A*. Bevegelsen til materialet rundt sentrum indikerer at Sagittarius A* innehar et massivt, kompakt objekt. Konsentrasjonen av masse forklares mest med et supermassivt sort hull med en estimert masse på 4,1–4,5 millioner ganger solens masse. Observasjoner indikerer at det finnes supermassive sorte hull beliggende nær sentrum av de fleste normale galaksene.

 Noter og referanser 
Noter
For et bilde, se 

Referanser
See also 

 Eksterne lenker 




Kategori:Spiralgalakser
Kategori:1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Kategori:Artikler i astronomiprosjektet