Svalbardtraktaten

Svalbardtraktaten er en traktat inngått 9. februar 1920 i Paris mellom flere land om øygruppa Svalbard. Den ble inngått i forbindelse med fredskonferansene etter første verdenskrig. Først i 1925 ble traktatens bestemmelser om norsk overhøyhet over øygruppen nedfelt i norsk rett gjennom Svalbardloven, som regulerer Norges suverenitets- og myndighetsutøvelse på Svalbard. Svalbardtrakten er den siste av traktatene fra fredskonferansene som fortsatt gjelder.Jørgen Holt Jørgensen: «Svalbardtraktaten står seg.» Dag og Tid, 8. mai 2015, s. 35.

Bestemmelser
Traktaten slår fast:

Avtalen anerkjenner Norge suverenitet over Svalbard; Spitsbergen og øyene omkring, Bjørnøya og Hopen. Traktatpartene har likevel «like rett til fiske og fangst» i disse områdene og i deres territoriale farvann. Bestemmelsen om likerett gjelder etter traktatens ordlyd bare innenfor territorialgrensen, som da utgjorde 4 nautiske mil. Spørsmålet om hvor langt ut likebehandlingsprinsippet skal gjelde er imidlertid noe uklar. Fremdeles: Artikkel 7: «Med hensyn til erhvervelse, utnyttelse og utøvelse av eiendomsrett ...  forplikter Norge sig ... å innrømme alle de høie kontraherende parters undersåtter en behandling basert på fullstendig likestilling...» Begrensningene traktaten pålegger Norge er blitt sammenlignet med det EF-traktaten pålegger medlemslandene.Carl August Fleischer: Svalbards folkerettslige stilling i Arne Treholt, Karl Nandrup Dahl, Einar Hysvær og Ivar Nes (red.): «Norges havretts- og ressurspolitikk» (Tiden norsk forlag, 1976) (digital utgave) s. 140–141:  «Selvsagt er Norge forpliktet til å holde sin lovgivning innenfor folkerettens og spesielt Svalbardtraktatens grenser. Men dette er ikke noe prinsipielt forskjellig fra det som også kan gjelde det norske fastland. Populært kan man si at Svalbard er en del av Norge, men at vi har et slags «mini-EF», der alle traktatparters borgere har adgang til å etablere seg og drive næringsvirksomhet uten diskriminering etter nasjonalitet.

Allerede Svalbardtraktatens art. 1 sier klart fra at Svalbard er undergitt «Norges fulle og uinnskrenkede høyhetsrett.» Norges suverenitet er det således ikke tvil om. I tillegg til traktaten kan suvereniteten i dag sies å hvile på langvarig norsk administrasjon og utøvelse av høyhetsrett over området.

Uttrykksmåten i Svalbardtraktaten art. 1 er valg med hensikt og ment som en realitet. ...»

Traktaten tar sikte på å sikre Svalbards utvikling og den fredelige utnyttelse av naturressursene der. Norges suverenitet er begrenset på en slik måte at borgerne av enhver av statene som har undertegnet Svalbardtraktaten har lik rett til å drive næringsvirksomhet, jakt og fiske på øyene og i deres territorialfarvann.

Svalbard er ikke erklært som avmilitarisert sone. 
  Da Norge ble medlem av NATO i 1949, protesterte Sovjetunionen mot at Svalbard ble innlemmet i forsvarsalliansens domene med den begrunnelse at det stred mot traktatens kapittel 9; imidlertid erklærte Norges regjering at dette ikke var riktig, og at Norge ville opprettholde sine forpliktelser etter Svalbardtrakaten om ikke å opprette eller tillate opprettet noen militærbase eller militær befestning.  Svalbard har aldri vært erklært nøytralt etter 1949, på samme måte som resten av Norge.

Område
Svalbardtraktaten omfatter «Svalbardkvadranten» som omtales i avtaleteksten som:
I en dom fra Høyesterett i mars 2023 ble det bestemt at Svalbardtraktatens geografiske virkeområde ikke gjelder utover territorialfarvannet.

Parter
Liste over land som har signert Svalbardtraktaten.Traktat ... angående Spitsbergen, traktaten på Lovdata. lest 25. mai 2015. Listen viser også land som tidligere var med i traktaten under andre land, men som senere har ratifisert avtalen i eget navn. Ett land holdt utenfor listen er Jugoslavia, som forlot traktaten ved oppløsningen i 1991 - ingen av de tidligere jugoslaviske nasjonene har gått inn i traktaten igjen. 
+LandÅrInformasjon Afghanistan23. november 1929 Albania29. april 1930 Argentina6. mai 1930 Australia29. desember 1923Utvidelse av Storbritannia Belgia27. mai 1925 Bulgaria20. oktober 1925 Canada29. desember 1923Utvidelse av Storbritannia  Chile17. desember 1928 Danmark24. januar 1924 Med Grønland og Færøyene. En av de opprinnelige Signaturstatene Den Dominikanske Republikk3 Februar 1927 Egypt13. september 1925 Estland 7. april 1930 Finland12. august 1925 Frankrike6. september 1924En av de originale signaturstatene Hellas21. oktober 1925 India29. desember 1923Utvidelse av Storbritannia Irland29. desember 1923Utvidelse av Storbritannia.  Som selvstendig nasjon 15. april 1976  Island31. mai 1994Island anerkjente ikke Norges råderett over fiskeriressursene utenfor Svalbard Italia6. august 1924 Japan2. april 1925 Kina1. juli 1925 Litauen 22. januar 2013 Monaco 22. juni 1925 Nederland3. september 1920Utvidelse til hele det Nederlandske Kongeriket New Zealand29. desember 1923Utvidelse av Storbritannia  Nord-Korea16. mars 2016 Norge8. oktober 1924 Polen2. september 1931 Portugal24. oktober 1927 Romania10. juli 1925 Russland7. mai 1935Gikk inn i Svalbardtrakaten som Sovjetunionen i henhold til Artikkel 10 etter USAs anerkjennelse av den sovjetiske regjeringen Saudi-Arabia2. september 1925 Slovakia21. februar 2017Gikk inn i traktaten som Tsjekkoslovakia 9. juli 1930. Gikk inn i traktaten igjen 21. februar 2017 Spania12. november 1925 Sveits30. juni 1925 Sverige 15. september 1924 Storbritannia29. desember 1923Utvidet til selvstyrende nasjoner i  Det britiske samveldet  Sør-Afrika29. desember 1923Utvidelse av Storbritannia  Sør-Korea11. september 2012 Tsjekkia21. juni 2006Gikk inn i traktaten som Tsjekkoslovakia 9. juli 1930. Gikk inn i traktaten igjen den 21. juni 2006 Tyskland16. november 1925 Ungarn29. oktober 1927 USA2. april 1924 Venezuela8. februar 1928 Østerrike12. mars 1930

Bakgrunn
Før traktaten var Svalbard ingenmannsland og folkerettslig uavklart.  Den norsk-russiske forretningsmannen Jonas Lied fikk under første verdenskrig i oppdrag av Johan Anker og det amerikanske selskapet Ayer & Longyear å forhandle med den russiske regjering om dannelsen av et russisk selskap som skulle kjøpe deres kullbrudd og andre eiendommer på øygruppen. Dette ville lette Russlands overtakelse av suvereniteten over hele territoriet. Dessuten ble kullet på Svalbard interessant for russerne med fullføringen av jernbanen til Murmansk, ifølge Lied. En gruppe norske banker presset norske myndigheter til å stanse Lieds forhandlinger med de russiske interessentene. Utenriksminister Ihlen skiftet holdning, og Lied ble presset til å bryte forhandlingene med russerne. Lied hevdet i selvbiografien at han med personlig tap «reddet Spitsbergen for Norge».Lied, Jonas: Over de høye fjelle. Oslo: Ernst G. Mortensen, 1961. Disse forhandlingene ble ikke omtalt i pressen på den tiden.Werenskiold, Marit: «Introduction». Kapittel 1 i Marit Werenskiold (red.): Consul Jonas Lied and Russia. Collector, Diplomat, Industrial Explorer. 1910-1931. Oslo: Unipub, 2008.

Nye utfordringer
Under utviklingen av EUs satellittnavigasjonsprogam Galileo, ble Svalbard satellittstasjon utpekt som en mulig sambandspost, og Norges Fredslag mente det kunne innebære et brudd på prinsippet om demilitarisering, hva norske myndigheter avviste. Den ble feiret med Svalbard minutt for minutt i 2020.

 Russisk misnøye 
I et brev til utenriksminister Ine Eriksen Søreide i februar 2020, uttrykte den russiske utenriksministeren Sergej Lavrov sin misnøye over måten Norge forvalter deler av Svalbardtraktaten, spesielt knyttet til norske restriksjoner på russisk helikopterbruk, samt fiskevernsonen og verneområdene.https://www.dagsavisen.no/nyheter/innenriks/for-hundre-ar-siden-signerte-norge-avtalen-som-sikrer-suverenitet-pa-svalbard-1.1661082

I forbindelse med 23. konsesjonsrunden på norsk sokkel i 2016https://www.regjeringen.no/no/aktuelt/23.-konsesjonsrunde-tildeling/id2500924/ kom Russland med innsigelser, da de mente at utlysningen av norske oljeblokker ville stride mot Svalbard-traktaten.

Russland mener de geografiske grensene for «Spitsbergen-firkanten» – eller Svalbard-boksen – er bestemt i traktatens første artikkel. Siden russiske myndigheter mener enkelte av oljeblokkene hører til Svalbards sokkel, protesterte de. Norge mener Svalbard ikke har noen kontinentalsokkel.https://e24.no/naeringsliv/i/50lmpb/russland-ber-norge-om-aa-unngaa-ultimatum-om-svalbard-det-har-taarnet-seg-opp-problemer

Det russiske utenriksdepartementet uttalte senere i februar at de mener Norge bryter Svalbardtraktaten. Siden det er langt mindre gruvedrift enn tidligere, ønsker Russland også å utvikle andre næringer på øygruppen.

Ine Eriksen Søreide og forsvarsminister Frank Bakke-Jensen avviste kritikken fra Russland, med begrunnelsen at man ikke forhandler med en enkeltstat om hvordan Norge skal forvalte norsk territorium.https://www.nrk.no/urix/russland_-_-norge-bryter-svalbardtraktaten-1.14912366

 Referanser 

 Litteratur 
 Ulfstein, Geir: The Svalbard Treaty: From Terra Nullius to Norwegian Sovereignty (doktoravhandling, 1995) ISBN 82-00-22713-8
 Ulleland, Petter: Den undersjøiske fjellhylle. Konsolideringen av den norske kontinentalsokkel 1982-2007, kapittel 5 (masteroppgave, 2008), munin.uit.no
 Utenriksdepartementets traktatregister: Traktat mellom Norge, Amerikas forente stater, Danmark, Frankrike, Italia, Japan, Nederlandene, Storbritannia og Irland og de britiske oversjøiske besiddelser og Sverige angående Spitsbergen
 Totland, Per Arne: KALDFRONT. Konfliktområdet Svalbard gjennom 100 år (2016). ISBN 978-82-02-49871-9

Eksterne lenker
 Om Svalbardtraktaten - Sysselmannen på Svalbard. Besøkt 26. august 2011.
 Svalbardtraktaten – lovteksten hos Lovdata. Besøkt 26. august 2011.

Kategori:Internasjonale avtaler
Kategori:Svalbards historie
Kategori:Svalbard
Kategori:Norske traktater
Kategori:Traktater av 1920
Kategori:1920 i Norge
Kategori:1920 i Frankrike