Luster

Luster er en kommune i Vestland fylke (tidligere Sogn og Fjordane fylke). Den ligger ved Lustrafjorden innerst i Sognefjorden, og grenser i nord til Stryn og Skjåk, i øst til Lom og Vang, i sør til Årdal og i vest til Sogndal og Sunnfjord. 

Luster er den nest største kommunen i areal i Vestland og den 17. største i Norge. Kommunen ligger omkring Lustrafjorden, den innerste delen av Sognefjorden, men mye av arealet er fjellområder over tusen meter over havet, med isbreer og høye topper over to tusen meter. Deler av Jostedalsbreen, Breheimen og Hurrungane ligger i kommunen. De kjente Skagastølstindane ligger på grensen mellom Luster og Årdal kommuner. Det høyeste fjellet i Vestland, Norges tredje høyeste fjell, Storen (Store Skagastølstind) 2 405 m.o.h., markerer kommunegrensen mot Årdal. 

Luster kommune, slik den i dag er, oppsto i 1963 da herredene Luster, Jostedal og Hafslo ble slått sammen.

Gaupne er kommunens administrasjonssentrum.

Urnes stavkirke, verdenskjent kulturminne, berømt for sin arkitektur, ligger i Luster kommune.

 Geografi 
Luster er en kommune ved Jotunheimens føtter innerst i Sognefjorden. Ingen norske kommuner ved salt sjø, har så mange høye fjell og isbreer innen sine grenser.

Topografi
mini|Lustrafjorden sett fra Fladhammer
Skagastølstindene sett fra Turtagrø hotell ved Sognefjellsveien (foto før 1950).
mini|Tverrådalskyrkja i Breheimen  

Landskapet domineres av Lustrafjorden, som er kommunens hovedakse. Denne strukturen går i retning fra SSV mot NNØ. Fra fjorden går flere daler opp mot Jotunheimen og Breheimen. 

Kommunens høyeste topper ligger i Horrungane på grensen mot Årdal og i Jostedalsbreen på grensen mot Stryn. Store Skagastølstind (2403,77 moh.) er kommunens høyeste og Norges tredje høyeste fjell. Store Austanbottstind (2203 moh.) ligger lenger vest. Mellom disse ligger Ringstindene, med tre topper over 2000 m. Lodalskåpa, på grensa mot Stryn, er 2083 moh og er 2018 moh. Høgste Breakulen er 1957. Kvitekoll er 1915 moh. I grensa mot Skjåk kommune ligger Vestre Holøtinden (2039 moh.), Tverrådalskyrkja (2089 moh.) i Breheimen

Mot Jotunheimen går dalen med Veitastondsvannet; den er mer enn 40 km lang fra strandstedet Solvorn til foten av Langedalsbreen. Jostedalen fra Gaupne til foten av Lodalskåpa er like lang. Mørkrisdalen og Fortunsdalen går opp mot Breheimen og er 15 km og 20 km lange. Bergsdalen går østover mot Sognefjellet og Fanaråken. Feigedalen, Krokadalen og Kinsedalen er mindre daler på østsiden av fjorden.www.norgeskart.no

Feigefossen og Mørdølefossen.

Geologi
 Berggrunnsgeologi
Fjellet i Gaupne inneholder stort sett bergartene gneis og fyllitt (flisastein). Gneis er en gammel bergart som er dannet dypt nede i jordskorpa for mer enn en milliard år siden. Fyllitten er dannet av leire og slam som er avsatt i en fjord eller til havs. Det ser vi blant annet av at det er kalk i steinene. Kalken er rester etter skjell og andre sjødyr. For om lag 400 millioner år siden ble til fyllitt. Bevegelser i jordskorpa eller borttæring av lagene over, har siden brakt bergartene til overflata.Arne Kvitrud: Soga om Gaupne, 1989, side 1 - https://www.nb.no/items/a051b3c2a53a0faff877c9198b973dcb?searchText=geologi&page=9#0

 Kvartærgeologi (løsmasser) 
Landskapet i Luster er i hovedsak formet i fire store istider i løpet av de siste fire millioner år. Denne tiden har vært den kaldeste i jordas historie og den eneste vi vet om med istider. For om lag 35.000-30.000 år siden var det en tid der isbreene var små. I ei myr på Kroken er det funnet rester av organisk materiale som er fra denne tida.Vorren, 1973 Analyser viser at det må ha vært en tett skog med or.

I skogbunnen var det bregner. Bregner råtner ikke så lett som andre planter. Selv om det er funnet bregner her kan det likevel være at omfanget av bregner var lite. Hassel og alm vokste på tørrere plasser. Tretypene viser at det har vært et varmt og fuktig klima. Noe senere var det både gran og lønn i området.

For om lag 10 200 år siden ble Lustrafjorden isfri, og breen fortsatte å smelte ned. I Luster er det flere rester etter denne breen som er omkring 9 500 år gamle. Breen kom ned både Fortunsdalen og Mørkrisdalen og møttes i Skjolden. Enkelte år og perioder ble det kaldere eller mer nedbør, og breen økte igjen. For om lag 9 300 år siden rykket breene igjen fram. Denne framrykkingen stanset for om lag 9 100 år siden. Rester av endemorenene fra denne framrykkingen finner vi på Fortun i Fortunsdalen, Meljadn i Mørkrisdalen, Høgemo i Gaupne og Kvam på Ytre Hafslo.

En gang mellom 29.000 og 22.000 år siden hadde den siste istiden sin største utbredelse. Det må da ha vært flere kilometer med is over Luster. For om lag 15.000 år siden begynte breene til å smelte. Det var ikke bare en periode med kontinuerlig nedsmelting, men det var også perioder der isen bare forsvant delvis. Ved undersøkelsene på Kroken fant at i en slik periode var en åpen vegetasjon med bjørkeskog på Kroken.Vorren, 1973.

For om lag 10.200 år siden ble Lusterfjorden isfri. Isen trakk seg også videre tilbake, men hvor langt den smeltet ned, vet vi ikke.

For om lag 9.800 år siden kom det en kaldere periode igjen, og isen rykket fram. Når breen sto stille i en lengre periode bygde det seg opp løsmasser foran breen og dannet en endemorene. I Luster er det flere rester etter denne breen som er omkring 9.500 år gamle. Breen hadde sidearmer ned Fortunsdalen og Mørkrisdalen og disse møttes i Skjolden. I Skjolden finner vi rester etter denne store morenen som demmer opp Eidsvatnet. Det har trolig også vært en tilsvarende sjø ved utløpet av Mørkrisdalen. Tvers over Gaupne har det vært en morenerygg fra Røneid til Øvrebø. og på Øvrebø finner en enda rester etter denne. Store deler av endemorenen har Jostedalselva gravd vekk gjennom de årene som er gått. Breen strakte seg også over Veitastrondi, Hafslovatnet og ned til Solvorn og Årøy.Kvitrud, 2000.

Da breene i hundreåra etter trakk seg mer tilbake, ble det tilbake stein og sand (bunnmorene). Enkelte år og perioder ble det kaldere eller mer nedbør, og breen økte igjen. For om lag 9.300 år siden rykket breene igjen fram. Denne framrykkingen stanset for om lag 9.100 år siden. Rester av endemorenene fra denne framrykkingen finnes på garden Fortun i Fortunsdalen, Meljadn i Mørkrisdalen, Høgemo i Gaupne og Kvam på Ytre Hafslo.

For om lag 8.500 år siden hadde isen trukket seg tilbake over grensa mellom Gaupne og Jostedalen. Tilbaketrekkingen gikk likevel i "rykk og napp". En finner flere rester etter kortvarige framrykking rundt om i Luster. Det varte ikke lenge før skogen kom etter breen som rykket tilbake. Pollen-analyser fra Kroken viser at det tidlig kom bjørkeskog der. For omkring 8500 år siden kom det også furu.

For om lag 8.000 år siden vokste det or og hassel på Kroken (Vorren, 1973). Det viser at klimaet var blitt tørrere og sommertemperaturene har nok vært om lag som i dag. Jostedalsbreen har nok også hatt et utbredelse omtrent som i dag. Analyser av jordprøver fra Tunsbergsdalen, viser at Tunsbergsdalsbreen for om lag 8.200-8.000 år siden var omtrent som i dag.Mottershead Derek nm, Robert L. Collin og Ian D. White: Two radiocarbon dates from Tunsbergdalen, Norsk Geografisk Tidsskrift, volum 54, 1974.

En gang mellom 8.000 og 7.000 år siden var orskogen kommet like til Fåbergstølen.Kvamme, 1982. Fra om lag 8.000 til et tidspunkt som kan ha vært for 5.500 til 5.000 år siden ble det fuktigere og varmere. Det har vært en åpen furuskog med bregner, og med mye bærlyng ved Austerdalsvatnet i en høyde på 1.200 m.Kvamme, 1986, side 115 For om lag 6.000 år siden vokste det alm ved dagens bjørkeskoggrense i Stryn. Alm trenger en gjennomsnittlig sommertemperatur på om lag 11 grader, mens bjørka kan klare seg med sju grader. Det kan i denne høyden ha vært om lag fire grader varmere enn i dag. Det er så varmt at vi må gå ut fra at Jostedalsbreen hadde smeltet bort i sin helhet. I lavereliggende strøk kan temperaturen ha vært om lag to grader varmere enn i dag.Nesje og Kvamme, 1990.

Pollenanalyser i øvre del av Jostedalen viser at det for 6.300 år siden var en tilbakegang av or. For om lag 5.300 år siden gikk skoggrensen ned.Kvamme, 1982 Temperaturen var fortsatt så høy at Jostedalsbreen var smeltet bort. Det er likevel tegn på at den varmeste perioden var over og klimaet igjen begynte å minne om det vi har i dag.

Flere kilometer med is presset fjellet ned i den siste istiden. For om lag 10 000 år siden var vannstanden i Lustrafjorden om lag 130 m høyere enn i dag. Det vil si at det meste av Skjolden, Gaupne, Indre Hafslo og Solvorn sto under vann. Da isen forsvant minket presset på fjellet, og fjellet har hevet seg opp av vannet siden. Denne landhevingen var størst i starten og er nå bare om lag 2 mm i året. Elvene legger løsmasser, sand og grus, fra seg ved elveutløpet. Det er masser som er gravd ut på veien til sjøen. Om lag 50 000 tonn med løsmasser blir ført ut av Jostedalselva i løpet et år. Uten Jostedalselva ville store deler av Gaupne ha vært under vann i dag. Elva har endret løp mange ganger gjennom årene og fordelt masser over et stort område. Tilsvarende er Skjolden også i stor grad formet av elvene som har ført med seg masser.

Klima
Fauna
Luster kommune har en rik og variert fauna, takket være sin beliggenhet mellom fjorder, fjell og nasjonalparker. Her finner du alt fra fjordlevende arter til høyfjellsfauna.

Pattedyr: Området har en bestand av hjortedyr, inkludert elg, hjort og rådyr. Villrein kan også observeres i Breheimen nasjonalpark.

Fugler: Luster har et variert fugleliv, med arter som kongeørn, fjellrype og ulike spurvefugler. Det finnes også et fuglefredningsområde i kommunen.

Fisk: Lustrafjorden og innsjøene i området har gode bestander av fisk, inkludert laks, ørret og røye.

Amfibier og reptiler: Det finnes enkelte arter av frosk og salamander i våtmarksområdene.

Luster har flere verneområder, inkludert Jostedalsbreen, Breheimen og Jotunheimen nasjonalpark, som bidrar til å bevare det unike dyrelivet.

Jordbruket har :
 Melkekyr – Mjølkeproduksjon er en viktig del av landbruket i Luster, med både tradisjonelle og moderne gårdsbruk.
 Ammekyr – Aberdeen Angus er en populær kjøttferase i området. Noen bønder driver med avlsarbeid på denne rasen.
 Sau – Sauehold er utbredt, spesielt i fjellområdene, hvor dyrene beiter fritt om sommeren.
 Geit – Noen gårder driver med geitehold, både for melk og kjøttproduksjon.
 Hest – Brukes både til fritid og gårdsdrift.
 Gris – Svineproduksjon finnes i mindre skala.
 Fjørfe – Høns holdes for eggproduksjon, men fjørfehold er ikke like utbredt som storfe- og sauehold.

 Flora 
Luster kommune har en variert flora, takket være sin beliggenhet mellom fjorder, fjell og nasjonalparker. Her finner du alt fra frodige edelløvskoger til alpine planter som trives i de høyeste fjellområdene.

Edelløvskog: Langs Lustrafjorden finnes frodige skoger med arter som alm, lind og hassel. Disse skogene er typiske for vestnorsk fjordlandskap.

Fjellflora: I høyfjellsområdene, spesielt i Jotunheimen og Breheimen, finner man planter som fjellsmelle, reinrose og issoleie, som er tilpasset det barske klimaet.

Brenner og myrområder: I våtmarksområdene vokser arter som myrull, kvitlyng og forskjellige orkidéarter.

Barskog: I lavere fjellområder finnes gran og furu, ofte i kombinasjon med bjørkeskog. Det meste av gran er plantet i første halvdel av 1900-tallet.

Vanlige jordbruksplanter er poteter og andre grønnsaker, korn, tobakk (særlig dyrket 1940-1945), bærbusker, frukttrær og fôrvekster som gras og kløver for husdyrholdet, spesielt for melkekyr og sauer.

Luster har flere verneområder som bidrar til å bevare den unike floraen, inkludert Jostedalsbreen, Breheimen og Jotunheimen nasjonalpark

Naturvern
En stor del av kommunens arealer er vernet som deler av nasjonalparker. Dette gjelder særlig fjellområdene:
 Breheimen nasjonalpark. Breheimsenteret er nasjonalparkens besøkssenter. Det ligger i Jostedalen, med utsikt mot Nigardsbreen.
 Jostedalsbreen nasjonalpark.

 Severdigheter 
De mest populære severdighetene er:https://www.tripadvisor.com/Attractions-g1066034-Activities-Luster_Municipality_Sogn_og_Fjordane_Western_Norway.html
 Nigardsbreen
 Skjolden med utsikt, turistinformasjon, Fjordstova og lamaer
 Jostedalsbreen
 Breheimsenteret
 Jotunheimen nasjonalpark
 Fjelltoppen Molden
 Dale kirke - steinkirke fra 1220-tallet
 Fet kirke
 Joranger kirke
 Gaupne gamle kirke - trekirke
 Urnes stavkirke 
 Harastølen.

Samfunn
Tidligere kommuner
I 1963 ble kommunene Hafslo, Jostedal og Luster slått sammen til den nye storkommunen Luster. 

Kommunen Hafslo omfattet den sørligste del av dagens kommune: foruten bygda med samme navn, bygda Veitastrond som ligger vest for Veitastrondsvatnet, og grenda Ornes på motsatt side av Lustrafjorden. 

Jostedal kommune omfattet Jostedalen nord for Haukåsgjelet. Her rant elva i et gjel, mens veien som forbandt dalen med strandstedet og fjorden gikk høyt oppe i ei bratt li. Kommunens senter var Jostedal kirke og prestegården. 

Luster kommune var den gang innerste del av fjorden, med Gaupne, Dalsdalen, Mørkrisdalen og Fortundalen.

Bebyggelse
Luster er preget av spredt gårdsbebyggelse, dels langs Lustrafjorden, dels i dalene opp mot høyfjellet og isbreene, Sognefjellet, Jostedalsbreen og Breheimen. Mange gårder er fraflyttet, men benyttes som fritidsbebyggelse. Kommunen har atskillige fraflyttede gårder på hyller i brattlendt terreng.

Stølsbebyggelsen var en viktig del av næringsgrunnlaget i Luster. 

På 1900-tallet er bebyggelsen blitt konsentrert om de deler av kommunen som har kortest reisetid til regionsenteret Sogndal i nabokommunen. Dette gjelder kommunesenteret Gaupne og nabobygda Hafslo.

Tettsteder
Luster er en kommune som preges av spredt bebyggelse og få og små tettsteder. Kommunens tettsteder danner sentrum i hver sine bygder, og var tidligere kommmunesentra i hver sine kommuner.

Innen Luster kommune er det i dag tre tettsteder, slik disse er definert av Statistisk sentralbyrå. Pr 1. januar  har kommunesenteret, tettstedet Gaupne,  innbyggere mens tettstedet Hafslo har  innbyggere.SSB Tettsteders befolkning og areal Strandstedet Skjolden, helt innerst i Lustrafjorden, har  innbyggere og er fra 2025 igjen et formelt tettsted. 

Strandstedet Luster har tidligere hatt mer enn 200 innbyggere og vært definert som tettsted. Det tidligere tettstedet Hestnes er nå slått sammen med tettstedet Hafslo. SSB Tettsteders befolkning og areal

Samferdsel
Fylkesvei 55 Sognefjellsveien/Lustravegen er kommunens kommunikasjonsakse, og veien er definert av Statens vegvesen som turistvei. Denne veien er en gjennomfartsåre og forbinder kommunen med regionsenteret Sogndal i vest og med Lom kommune i Ottadalen i nordøst. På Sognefjellet er veien oppe i 1380 m.o.h. ved fylkesgrensa. Fylkesvei 55 følger Lustrafjorden i nesten hele sin lengde, og fortsetter mot nordøst gjennom Fortundalen før den fra Fortun kirke svinger opp en sidedal mot Sognefjellet. Fylkesvei 55 følger vestsiden av fjorden fra Skjolden gjennom stedene Luster og Gaupne.www.norgeskart.no

Lustravegen har en rekke sideveier. 
 Fylkesvei 5637, Sørsidevegen, går langs østsiden av fjorden fra Skjolden til Ornes. 
 Fylkesvei 5641 går fra Hafslo langs Veitastrondsvatnet til grenda Veitastrondi. 
 Fylkesvei 604 går fra Gaupne går nordøstover gjennom Jostedalen til gården Fåberg. 
 Fra Luster går sideveien nordover gjennom Dalsdalen. 
 Fylkesvei 5639 går fra Skjolden gjennom Mørkrisdalen. 
 Fylkesvei 5638 går fra Fortun kirke nordover gjennom Fortunsdalen.
 En bratt sidevei fører fra fylkesvei 55 og sjøen opp til Harastølen som ligger på 502 m.o.h.

Tindevegen, fjellveien fra Turtagrø turisthytte til Årdal må også nevnes. Denne veien er oppe i 1320 m.o.h. og ligger ved foten av Hurrungane - der fjelltoppene går opp i over 2400 meter. Denne veien er kun åpen i sommersesongen.

Et kommunalt ferjeselskap trafikkerer ruten Solvorn - Ornes.

I kommunens mange fjell og daler er det et vidt nettverk av stier og tråkk, og disse brukes flittig av fotturister.

Tidligere var båttrafikk på Lustrafjorden den viktigste kommunikasjonsåre i det som i dag er Luster kommune.

Befolkning
Luster var lenge en fraflyttingskommune, bl.a. med stor emigrasjon til USA.

Barnehager og skoler
Luster kommune har flere barnehager, skoler og oppvekstsenter. Et oppvekstsenter er en ordning der skole, skolefritidsordning (SFO) og barnehage er samlokalisert: 
 Gamlestova barnehage
 Gaupne barnehage
 Hafslo barnehage
 Solvorn oppvekstsenter
 Veitastrond oppvekstsenter
 Skjolden oppvekstsenter
 Luster oppvekstsenter
 Jostedalen oppvekstsenter
 Indre Hafslo oppvekstsenter
 Hogwarts oppvekstsenter.https://www.luster.kommune.no/hogwarts-oppvekstsenter.579563.nn.html
 Luster ungdomsskule
 Hafslo barne- og ungdomsskule
 Gaupne skule
 Luster vaksenopplæring

 Næringsliv 
 Jordbruk
Jordbuket har altid vært viktig i Luster. Utmarka og fjellområdene med seterbebyggelsen var en viktig del av gårdene.

 Vasskraftproduksjon 
Luster kommune har flere vassdrag med store fallhøyder fra fjell til fjord. Årlig (i normalår) produseres det 3,2 TWh med vannkraft noe som er 2,3 % av Norges samlede vannkraftproduksjon.  

I 1971 kom det forslag om utbygging av Leirdøla. 19. november 1971 gikk kommunestyret imot utbygging om de ikke fikk varige arbeidsplasser. Aker-gruppa la da planer for storstilt utbygging på Gaupnegrandane med 240-330 arbeidsplasser. Kommunen var fornøyd, og Stortinget vedtok utbyggingen 6. juni 1974. 200 dekar ble fylt ut av Aker med oppmudring i fjorden og med fyllmasser fra Leirdøla. I januar 1975 la Aker sine planer først på is, for så å skrinlegge prosjektet. Kraftutbyggingen førte likevel med seg mange kortvarige arbeidsplasser på anleggene.

 Industri 
Luster Mekaniske Industri (LMI) leverer høyteknologiske prosjektet til olje- og gassindustrien på norsk og utenlandsk sokkel. Selskapet har spesialisert seg på prefabrikasjon av rørsystemer. Selskapet ble etablert i 1981 og holder til i tettstedet Gaupne i Luster kommune. Selskapet sysselsetter 52 medarbeidere og eies av Onesubesa Processing. En kunde er Statkraft Energi AS Region Midt-Norge som også holder til i Gaupne.lmi-as.no 

Avery Dennison NTP produserer transfers og merker for bekledning og tekstil, med over 130 ansatte.

Fjordglas AS produserer vinduer.

Digital Etikett ble etablert i 2008. De har spesialiserer seg på digital produksjon av selvklebende etiketter.

Det er også virksomheter innen treproduksjon, betongprodukter, båtbygging og sykehusutstyr.

Turistnæringen
Sentralt i kommunens turistnæring, er hotellene:
 Walaker Hotell i Solvorn – Norges eldste hotell, kjent for sin historiske sjarm og vakre beliggenhet.
 Gaupnetunet Hotell i Gaupne med en sentral beliggenhet i kommunesenteret.
 Turtagrø Hotel på fjellet.
 Eikum Hotell i Hafslo er et familieeid hotell med en lang historie.
 Skjolden Hotel i Skjolden ved fjorden.

Det er også flere campingplasser:
 Dalsøren Camping ved Lusterfjorden.
 Jostedal Camping nær Jostedalsbreen og nasjonalparker.
 Lyngmo Guesthouse and Camping ved Hafslovatnet. 
 Nesset Fjordcamping ved fjorden i naturskjønne omgivelser. 
 Olden Camping med utsikt til Jostedalsbreen og Myklebustbreen.

Hytteutleie: 
 Luster Fjordhytter.
 Loftesnes Hytter ved Sognefjorden nær Sogndal sentrum.
 Hafslo Hytteutleige ved Straumvatnet.

Breheimsenteret er et nasjonalt informasjonssenter for Jostedalsbreen nasjonalpark i Jostedalen. Nigardsbreen ligger like ved siden av Breheimsenteret og er den lettest tilgjengelige av brearmene fra Jostedalsbreen.

Urnes stavkirke på Ornes er Lusters andre store severdighet.

 Lusters historie 
 Fangst- og jegersamfunn 
Erfaringer med nyere fangst- og jegersamfunn tilsier at de trengte et territorium på 25 til 100 kvadratkilometer per person. I Europa har en ofte regnet med en person per 10 km² før en fikk jordbruksdrift. Luster er på 979 kvadratkilometer og kan ha hatt næringsgrunnlag for mellom 10 og 40 personer.

De første spor etter mennesker er fra Styggevasshelleren som nå er neddemmet i kraftmagasinet Styggevatn i Jostedalen om lag 1 150 m over havet. Reinsdyrjegere var trolig de første menneskene i fjellene i Luster med spor etter sommerboplasser. I en heller var det spor etter mennesker for noe over 8 000 år siden. De som besøkte helleren ved Styggevatn har båret med seg steinene opp i fjellet. Mens de vente på reinen, satt de i helleren eller like utenfor og laget redskaper og våpen. Helleren har  vært en boplass, et sted en oppholdt seg i en lengre tidsperiode. I disse eldste lagene er det store mengder (ca. 3 600) «avslag» av stein, samt noen redskaper av stein. Det er også mange funn andre steder, fra fjellene de neste tusenårene.

I lavlandet i Luster er det gjort ti funn av gjenstander som er mer enn 5 000 år gamle. Det er spredte funn som kan være fra boplasser eller gravplasser, eller gjenstander mistet under jakt eller ferdsel. Perioden har inneholdt ulike kulturer og samfunnsformer i endring over flere tusen år.

Næringsgrunnlaget i Luster kan ha vært vilt, frukt, bær, hasselnøtter, røtter, urter, egg, fugler, skjell, ferskvanns- og sjøfisk. Skal en vurdere hvor det kan ha vært bosteder i lavlandet, er Fortun, Marheim og Tang kanskje de fremste kandidatene.

 I utkanten av jordbrukssamfunnene 
I Luster ligger den marine grense nærmere 130 m.o.h. Det betyr at ved istidens slutt for 10 000 år siden, sto havet 130 meter høyere enn i dag. I Luster har landmassene med andre ord hevet seg 130 meter fra istidens slutt til i dag. Det betyr at i eldre - og yngre steinalder lå mesteparten av dagens jordbruksarealer fremdeles under salt sjø.https://geo.ngu.no/kart/losmasse_mobil/?lang=nor&map=9 
Det er ulike oppfatninger om hvorvidt jordbruket kom i gang på Vestlandet mellom 5 000 og 4 000 år siden. Dersom det var jordbruksvirksomhet, var den av et beskjedent omfang. Det er heller ikke påvist boplasser fra denne perioden som kan knyttes opp mot det som i dag kalles garder. Det mangler også rester etter husdyr. Pollenanalyser viser landskapsendringer som følge av menneskelig påvirkning. Det er indikasjoner på beiting i Nedrestølen i Ormelid. Skogen har bevisst vært brent ned. Vi vet likevel ikke om det var storvilt eller husdyr som beitet der. Det er ikke mange funn fra lavlandet i Luster fra denne perioden, bortsett fra noen funn fra Ornes, Søfde i Fortunsoknet, Hæri, Hillestad og Venjum og  Holsete.

 Bøndene kommer 
mini|Kornsigd av flint fra Agder. Flintstykket var innfelt i et skaft av tre. Slike flintsigder er også funnet i Luster. Tilhører Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. 
Kildene til denne perioden fra 4 000–3 000 år siden er som før arkeologiske gjenstandsfunn som kan knyttes til jordbruksvirksomhet. Pollenanalyser viser at landskapene endret seg gjennom perioden; skogen forsvinner og beitelandskap blir framtredende. I tillegg får folk en ny viktig kilde – språket. 

Gjenstandsfunnene er flere enn fra tidligere tidsperioder. Funn fra denne epoken er dolker, pilspisser, økser og sigder av flint. Det er videre økser av ulike bergarter og gjenstander av bronse. Det er bare kjent to bronsefunn fra Luster. Flintdolkene dominerer i funnbildet fra Luster. Dolkene har vært surret med lær for å lage håndtak. Dolkene har så vært brukt til mange formål, omtrent som en moderne tollekniv, og er regnet som et jordbruksredskap.

Store gravhauger kan markere sentra med maktfunksjoner; bare de rikeste hadde prestisjegjenstander og store gravhauger. Det er en gravhaug på Ornes, og mulige gravhauger på Hauge i Skjolden og på Hillestad. Det er i tillegg et statusfunn av bronse fra Flahammar og ett fra fjellet over Sørheim. Funnene kan vise til hypotetiske stamme- eller høvdingsentra på Ornes, Hauge, Flahammar og Hillestad. Ornes og Hillestad er blant de tre største gardene i Luster, mens Hauge og Flahammar er relativt mindre. Det var trolig ikke mer enn ett senter i Luster og garden Ornes er den sannsynlige kandidaten. Skipshaugen på Ornes er sannsynligvis den største gravhaugen er bygd i Luster. Den har en diameter på 30 m og en høyde på 1–2,5 m. Volumet i haugen er beregnet til 1 710 m³.

I perioden mellom 4 300 og 3 200 år siden skjedde det en klimaendring til et klima som ikke var vesentlig forskjellig fra det vi har i dag. Endringen innebar at det ble fuktigere og kaldere enn før. Endringene innebar også økt skredaktivitet. Det var likevel ikke bare ugunstig for åkerbruk i Luster, fordi en normalt har lite nedbør.

Fram til en gang mellom 3 000 og 3 500 år siden kan vi se for oss bosetningsformer der folk flyttet jevnlig og bodde forskjellige plasser. En utnyttet da jorda til åker uten å utarme den. Denne driftsmåten ble avløst av en driftsform der det har vært gardsdrift eller landsbyer på et begrenset antall steder. Dersom vi kan tolke dolkene, skaftehullsøksene og pilene som tegn etter gardsdrift, har det i det minste vært bønder til stede på Ornes, Yttri, Hauge, Berge, Talle, Engjerdalen, Hunshamar, Hillestad eller Solvi (Sætrehallene eller Modvo), Nygard på Ytre Hafslo og Venjum. Vi kan også se for oss bosetningen som landsbyer. Ut fra de funn en har i dag, ha det muligens vært landsbyer for om lag 2 700–3 000 år siden på: Ornes, Hauge, Flahammar og Hillestad.

I Luster er det kjent en helleristning fra Åsastølen og en dekorert helle i et gravkammeret på Ornes. På Åsastølen (ved Dalsdalen) er det hogd inn en ring i fjellet som kan være mellom 3 800 år og 2 600 år gammel.

 Før-romersk jernalder 
Fra denne perioden er det ikke noen sikre gravminner i Luster, og heller ikke fra andre deler av Sogn. Det er ulike oppfatninger om dette var en kriseperiode med en kraftig reduksjon av folketallet, eller om det var resultat av endringer av gravskikkene. En forklaringsmodell kan også være pest og sykdom. Uansett er antall spor etter mennesker i Luster i denne perioden lav.

 Romertid 
Om en ser på de største gravhaugene i Luster, er det bare kvinnegraver i perioden fram til år 400. En tolker ofte overvekt av kvinnegraver som en rolig periode. Kvinner har giftet seg og fått med seg medgift, og deler av medgiften ble brukt til å bygge gravminner eller lagt i gravene.

I perioden 400–550 er det en overvekt av mannsgraver blant de største gravhaugene i Luster. En slik overvekt tolkens som en urolig periode – med krig. Krigerne og deres nærmeste har hatt behov for å markere sin status med store gravminner. Bygdeborgen Borgarholt mellom Barnesfjorden og Ytre Hafslo viser til ufredstid. I Luster har en funnet både sverd som er med en og to egger. Sverdene med håndtak var typisk en meter lange. På Modvo er det funnet et romersk sverd. Det er bevart lansespisser og spydspisser av jern. De var typisk 20–50 cm lange og 5 cm brede. Vi har bevart noen få rester av skjold. En har funnet fire jernøkser i Luster. Økser har også vært brukt som verktøy. Det ble i 1824 funnet et par stridsøkser i en åker i Prestegarden i Hafslo.

Etter en periode med graver uten markerte sosiale skiller, finnes det fra denne perioden flere og større graver, gravgaver og i en del tilfeller også graver med prestisjegjenstander. Endringen i gravskikkene har vært tolket som at en ny maktelite hadde tatt over, og at de brukte haugene til å markere sine sosiale og politiske maktposisjoner.

Den store gravhaugen som ligger ved sjøen på Ornes ble kalt for «Ravaldshaugen». Det er også et sagn knyttet til haugen om er konge på Ornes. Det er funnet flere statusgjenstander i Luster. Det er en gullbrakteat fra Hauge i Skjolden, et berlokk fra Beheim, en gullring fra Modvo og en gullring fra Leri. Av glass kjenner en et beger av grønlig, klart glass fra Ornes og et beger av grønt glass fra Modvo. Vi kjenner til bronsekjeler fra Ornes, Hauge i Skjolden og Søfde i Dalesoknet. Funnene er godt fordelt rundt om i Luster. 

Store gravhauger har også vært brukt som et tegn på maktsentra. Ut fra det en vet om alderen på gravene, kan det se ut til at Nes og Eikum var maktsentra i perioden 0–200. Det ble da bygget to av de aller største haugene i Luster. De to gravhaugene er også de to største gravhaugene i Sogn og Fjordane fra denne tidsperioden. Dette er en periode hvor det ellers er få gravminner. Ornes, Modvo og Beheim kan ha vært sentra i perioden 200–400. I perioden 200–400 er det Beheim som kan ha vært bosted for de mektigste og rikeste i Luster. I perioden 400–600 er det Ornes, Kvale, Hillestad, Ugulen, Nygard og Eikum som har de største haugene.

Fra undersøkinger og utgravninger i Luster er det funnet en intensiv utnytting av støler som ligger langt til fjells. Det kan tyde på at en har utnyttet alle de resursene de hadde, og at husdyrtallet kan ha vært høyt. Gardsanlegget på Modvo hadde en hustuft som var ca. 40 m lang og ca. 10 m bred. Det har trolig også vært et langhus på Beheim, men det er ikke utgravd. I Stordalen ovenfor Sanatoriet om lag 400 meter over havet er det fire tufter.

 Folkevandringstiden – klimasjokket 
I løpet av de siste tiårene på 500-tallet forsvinner så godt som alle gravminner i Luster. Store deler av Luster ble avfolket slik som det også skjedde i andre deler av landet. Dette må sees i sammenheng med en hendelse som kalles klimasjokket, og som dateres til 535 - 536. Store vulkanutbrudd i tropene la ut et tykt støvdekke i atmosfæren. 
Larsen, L. B., et al. (2008): «New ice core evidence for a volcanic cause of the A.D. 536 dust veil» , Geophys. Res. Lett., 35, L04708, doi:10.1029/2007GL032450  . Virkningen var omfattende, med betydelig kaldere vær, sviktende avlinger og verdensomspennende sult. Et nytt vulkanutbrudd i år 540 fornyet støvdekket, og forlenget kuldeperioden. Det er antatt at halve befolkningen i datidens Norge døde.Andres Tvauri: Virkningen av klimakatastofen i 36/37 i Estland og nabolandene Klimasjokket ble kan hende etterfulgt av pest, som andre steder i Europa.

Det eneste gravfunnet som kan knyttes til de siste tiårene på 500-tallet, er et funn på Sørheim. En kvinne ble gravlagt i en stor haug. Den verste ufredstiden var over, men nå var det pestene som herjet og ødelegge familier og samfunnet. I Luster har en også bare ett funn som er tidfestet til 600-tallet. Det er ei spenne fre Sørheim.

Gårder som kan ha vært bosatt er Ornes, Kroken, Sørheim, Berge i Bergsdalen, Bolstad, Hauge, Ottum, Dale, For, Søvde, Nes, Sandvik, Bø, Røneid, Joranger, Marheim, Fet, Melheim, Hillestad, Solvi, Bedheim, Lad, Lomheim, Alme, Kvam, Solvoren og Bø i Solvoren. En må regne med at områder som Jostedalen, Fortunsdalen, Mørkrisdalen, Dalsdalen, Engjedalen, Mollandsmarki og Veitastrondi var øde omkring år 600.

 Vikingtiden 
Ut fra gravfunn må en slutte at fra slutten av 700-tallet var det en kraftig folkevekst i Luster. En har gravfunn fra så små gårder som Rjupheim, Veum og Kjelda fra 800-tallet. Det viser at selv smågarder var bygd når en kommer fram til år 900. Omkring år 1000 kan en regne med at de fleste av de gardene som en kjenner i dag, har vært bebygd – omkring ett hundre navnegårder. Et overslag er sju garder på østsiden av Lustrafjorden, 14 i Fortun, 19 på vestsiden av Lustrafjorden, 11 i Gaupne, ca. 5–10 i Jostedalen, 17 på Indre Hafslo, 19 på Ytre-Hafslo og ni i Solvoren. I tillegg må en tro at flere garder ble delt opp i bruk.

Funn av gull og store gravhauger regnes som tegn på maktsentra, men en har ikke mange slike i Luster. Det er gjort funn av gullringer på Lerum og Søvde.

Fra om lag år 950 er det brått slutt på alle gravfunn. En må trolig tolke det som at kristendommen i all hovedsak hadde overtatt som religion.

 Tidlig middelalder 
Tidlig middelalder har trolig vært en vekstperiode. Det ble bygd en rekke staselige kirker rundt i Luster, men bare Urnes stavkirke og Dale kirke er bevart. Dørportalene i Urneskirken har gitt navnet sitt til en stilart: Urnesstil. Bildene er ikke skåret ut i grunnmaterialet, men grunnmaterialet er skåret vekk slik at figurene er høyere enn grunnmaterialet (relieff). I kirkene finner en malerier, skulpturer og treskjæring. Hvor mye av dette som ble laget av lokale kunstnere, vet en ikke. Det er bare kjent et tilfelle på skaldekunst fra Luster. Det er to versemål skrevet med runer i Urneskirken fra slutten av 1100-tallet.

En ser at Gaute på Ornes og sønnene hans deltok aktivt i borgerkrigene mot Sverreætta. Tidlig på 1300-tallet møter en Alf i Kroken som kongens utsending for å kreve inn skatt av motstridige islendinger. Ingen av dem var likevel noen gang regna blant de aller fremste i landet. Rike folk var det likevel mange steder i Luster, det var folk med store jordeiendommer og stor lokal makt.

 Senmiddelalderen 
Den store mannedauden i 1349 ble på mange måter et vendepunkt i Luster, som for resten av landet. Et samfunn som hadde vært gjennom en rik vekstperiode siden 600-tallet ble nå plutselig rammet av en pest, som har fått navnet «mannedauden» eller «svartedauden». Hvor mange som døde i Luster av denne første pesten, er ukjent, men et sted mellom en tredel og halvparten er nok et rimelig anslag. Pesten i 1349 ble den første av pestene som kom med jevne mellomrom fram til ut på 1600-tallet. Folketallet gikk noe opp mellom hver pest for å falle igjen hver gang det var pest. Folketallet økt trolig ikke igjen før i første halvdel av 1500-tallet. Før 1349 var det om lag 200 garder som var i bruk i Luster, mens det i 1522 bare var 66 garder som fortsatt var i bruk. Pestene var en katastrofe. Da bunnen ble nådd en gang på slutten av 1400-tallet eller i begynnelsen på 1500-tallet, var jordbruksproduksjonen 10-15% av det den var før 1349. Det var store forskjeller i Luster, og store områder lå øde. I 1522 var nok følgende bygder øde: Fortunsdalen, muligens med unntak av Berge og Søvde, Mørkrisdalen, Dalsdalen, Engjadalen, Jostedalen, Vigdalen, Leirdalen, Mollandsmarki og Veitastrondi.

Mellom 1522 og 1563 er det en betydelig nyrydding av smågarder. Folkeøkningen kom i hovedsak i Fortunsdalen og Dalsdalen som ble bebygd igjen i denne perioden. I perioden 1563-1600 var det en stor økningen i nye garder. Årsaken var i hovedsak nyryddingen i Jostedalen.
På 1500-tallet er Luster hjemstedet for flere adelsfamilier som Kruckow, Teiste og Benkestokk, med riksråden Johan Kruckow som den mest kjente enkeltpersonen.

 1600-tallet 
Luster ble sterkt angrepet av pest i årene 1600 og 1618. Også senere var det mange epidemier, men ingen av dem gjorde så mye skade som disse. På 1600-tallet var det en kraftig vekst i folketallet som innebar en nesten fordobling av folketallet. Dette førte til en kraftig vekst i antall gårdsbruk, blant annet med en stor økning i antålet av husmenn.

Ellers er hovedinntrykket for Luster at gjennom hundreåret ble de rike rikere og de fattige fattigere. Det var ved slutten av hundreåret vesentlig større forskjeller mellom folk enn det var ved inngangen av 1600-tallet. Ved uår levde mange av bøndene på sultegrensen. Tilstanden har vært enda verre for husmennene. Kildene forteller i liten grad om de laveste samfunnsklassene og mange døde av sult og underernæring. De slektene i Luster som var de rikeste og mest betydningsfulle i starten av hundreåret, ble etterhvert utkonkurrerte av de rike borger- og embetsmannsfamiliene.

Skattetrykket økte kraftig på 1600-tallet og bidro til at mange ble fattige. Årsaken til det økte skattetrykket lå ofte i utgifter ved krigføring. Mange fra Luster mistet også livet i krigshandlinger. På slutten av hundreåret ble Luster også rammet av naturskader som flom, skred og at breene vokste.

Skogbruksnæringen ble utover 1600-tallet en viktig næring, og flere ble rike av den. Eksportforbudet førte til en brå stans i produksjonen ved flere av sagbrukene på 1690-tallet. Vi kjenner også til dyrking av tobakk i Luster i denne perioden.

Tallet på drap var høyt gjennom hele hundreåret, og drapsfrekvensen var om lag en faktor fem høyere enn i Norge i dag. Voldsbruk var også langt mer utbredt enn i dag.

Det viktigste kulturminnet fra denne perioden er Gaupne gamle kirke.

 Den lille istiden 
Jostedalen hadde fra 1680-tallet til 1706 en jevn nedgang i bosetningen. Tallet på bønder var det laveste på hundre år. På samme måte var flere garder på Veitastrondi og Mollandsmarki fraflyttet. Problemene omkring 1706 omfattet hele Luster. Det kan ha vært uår hvert år i perioden 1701 til 1706. Krisen kan i tillegg forklares med de to alvorlige epidemier i 1701 og 1704 med mange døde. Folk flyttet fra de gårdene som lå høyest og var minst robuste mot dårlig vær. Når folk døde bød også muligheten seg for bøndene på smågarder å flytte til større og bedre garder. Dette var en mekanisme som førte til at virkningen av uårene og epidemiene forsterket seg i Jostedalen, – og i andre deler av Luster med mange små garder. I 1707 ser en igjen at det er nye folk på nesten alle smågardene. Ikke før på 1720-tallet var det igjen like mange bønder som på 1680-tallet.

I årene 1740 til 1742 vår det på nytt uår og epidemier. Nå ble barkebrødet tatt i bruk igjen i Luster. Fra januar til mars 1744 var det igjen mange døde. Flest gravferder var det likevel i mars 1749. Epidemien kan ha vært en barnesykdom. På tross av de mange epidemiene økte folketallet i Luster i denne perioden med et fødselsoverskudd i i de fleste årene.


Naturskadene kom ofte og de hadde form av skred, flom og isbreer som vokste. Perioden 1670 til 1749 er ofte kaller "den lille istiden". Fra 1670-tallet hadde nedbørsmengdene øket betydelig i forhold til tidligere. Gårdene Valde og Tandle i Gaupne ble utsatt for store flomskader. Valde ble på grunn av skadene nedlagt i 1704, og vinteren 1712-13 tok elva store deler av Tandle. Stor avsmelting av breen og stor vassføring er nok grunnen til at Jostedalselva tok et nytt løp i Gaupne i 1748. Denne gangen gikk det ut over Røneid og Kalhagen. I 1701 var det et stort fjellskred på Leri som gjorde massive skader. I 1727 ble garden til Torleif på Hagenes skadet av skred. I 1741 var der flom og mye skade på Ormberg, i Åsen, i Elvekrok og på Mjelvær i Jostedalen. I 1743 var det flere stein- og snøskred samt flom flere steder på Hafslo. I denne tida økte Jostedalsbreen og ble større enn noen gang siden siste istid. I 1735 var breen et steinkast fra garden til Guttorm Mjelvær. På Berset ødela Tverrbreen husene i 1743. De neste årene tapte Bjørkehaug hele jorda. Omkring 1748 nådde breen sin største utbredelse og har siden ikke vært så stor. Fra omkring år 1690 til 1748 rykket Tverrbreen (Tuftebreen), fram om lag 2 km med et gjennomsnitt på om lag 35 meter i året.

Etter lov av 1739 skulle det bli skoler over hele landet. På et møte på Vollåker i Hafslo i 1741 ble det satt opp regler for skolen og hvordan en skulle dekke utgiftene. En stund etter ble de første lærene ansatt, men det ser ikke ut til at skolene kom i gang før i 1750.

 1750-1800 
I 1756 var det igjen uår. I årene fram til 1759 finner vi mange forarma folk og mange var på legd. I tillegg var det mange husmenn som fikk pengestøtte. I Jostedalen fortalte presten i 1759 at han hadde sådd korn i tre år, men uten å kunne høste noe.

I 1770-åra var det en velstandsøkning. Tallet på fattige på legd holdt seg lavt det meste av 1770-tallet. Det økte rett nok på slutten av 1770-tallet. Fram til 1780 var det endringer med større bruksenheter, og tallet på bruk gikk ned. Årsaken må være handel med eiendeler. Økt formue hos bøndene har en brukt på jord. På 1700-tallet økte også tallet på husmenn kraftig. På slutten av 1700-tallet hadde tallet på husmenn blitt nesten like stort som tallet på bønder. Ser man på formuen i skifter eide husmennene i snitt under 10 % av den bøndene eide. Flere husmenn hadde ikke verdier i det heile tatt, og det var blitt et samfunn med store forskjeller mellom folk.

 1800-tallet 
Folketallet vokste i første halvdel av hundreåret. Det når en topp i 1855, for så å gå jevnt nedover igjen. Årsaken til nedgangen var den store utvandringen særlig til Amerika, men en del dro også til Nordland.

I tida 1811-1815 fikk mange støtte fra fattigstyret, og i 1812 og 1813 var det uår. I 1847 var det uår med svikt i potethøsten. Det var hungersnød som særlig gikk ut over husmenn og folk som leide seg inn hos andre. Mange klarte ikke å betale skatt. På 1890-tallet var det igjen en vanskelig tid der flere måtte selge gården, eller deler av gården, flere gikk konkurs og gårder ble solgt på tvangsauksjon. Det var fortsatt store forskjeller mellom fattig og rik. Klasseskillet fant en også i kirken. De rikeste hadde egne benkerader i kirka lengst framme.

25. september 1807 var det ei stor ulykke, da et fjellskred tok med seg husene på husmannsplassen Jelde på Røneid. Seks mennesker mistet livet i ulykken.

Etter at bygg i lange tider hadde vært den viktigste veksten, tok potetene over på 1800-tallet. I 1835 sådde en mer poteter enn korn. I 1889 ble det dyrket tobakk i Gaupne.

Det ble fortsatt drevet sagbruk flere steder i Luster. Fra slutten av 1830-tallet til om lag 1847 drev Gerhard Munthe produksjon av teglstein på Tandle.

 1900-tallet 
I de første tiårene av 1900-tallet ble hovedveiene i Luster bygget. Den første bussruten mellom Skjolden og Sogndal kom i 1921. Strømnettet ble bygd ut og det ble vanlig med elektrisk lys. I 1915 ble kraftlinjer satt opp fra Skjolden til Gaupne.

Under andre verdenskrig hadde tyskerne et fast tilholdssted på Nes. Den mest dramatiske hendelsen var nok da Ragnar Vigdal førte tolv engelske soldater fra Vigdal til Sunnfjord. De hadde vært på flukt fra Valdres. Fra Sunnfjord kom de seg over til England. Krigen førte med seg at varehandelen i stor grad gikk i stå. Folk fra fjern og nær kom til Luster for å bytte til seg matvarer som var mangelvare i byene. Det var også noen fra Luster som ble frontsoldater for tyskere i Russland.

I 1950-årene var det stor kraftutbygging på Sognefjellet der det ble foretatt en rekke reguleringer og vannet ble ført til kraftstasjonen i Fortun. Kraften var i første rekke ment til Årdal og Sunndal Verks smelteverk i Årdal.

I 1963 ble kommunene Luster, Hafslo og Jostedalen slått sammen. Gaupne ble valgt som senter for den nye kommunen. I 1968 kunne de flytte inn i det nye herredshuset.

Folketallet i Luster fortsatte å synke jevnt og sikkert fram til 1970-tallet. Luster var da i all hovedsak en ensidig jordbrukskommune. Ungdommene ble i bygda til de var 15-16 år gamle. Da reist de ofte vekk for å gå på skole eller for å få seg arbeid. Fraflyttingen har ført til «forgubbing» med mange over 70 år. Siden 1970-tallet har også folketallet gått ned, men langsommere enn tidligere.

 Kultur  

 Navn og våpen 
Navnet Luster er svært gammelt, og betydningen uviss. Oluf Rygh betegner Luster som et bygdenavn - ikke et gårdsnavn, og antyder at det muligens er et eldre navn på fjorden, Lustrafjorden.

 Medier 
Luster kommune dekkes av Sogn avis som kommer ut i Leikanger i Sogndal kommune.

 Kirker i Luster 
 Urnes stavkirke på Ornes er kommunens mest kjent kulturminne. 
 Hafslo stavkirke
 Dale kirke (Luster) i strandstedet Luster.
 Gaupne gamle kirke i tettstedet Gaupne
 Nes kirke (Luster)
 Joranger kirke
 Jostedal kirke
 Fet kirke
 Solvorn kirke
 Hafslo kirke
 Veitastrond kapell

 Kulturminner i Luster 
se Liste over kulturminner i Luster
 Urnes stavkirke
 Varden på Store Dyrhaugstinden er et fredet kulturminne
 Skjolden bensinstasjon
 Solvorn kulturmiljø er et godt bevart strandsted
 Saue kirkested tuft og kirkegård

 Luster i kunst 

 Idrett 
Luster idrettslag arrangerer bl.a. Lustraløpet i kommunesenteret Gaupne. 

Molden Opp er et årlig motbakkeløp som arrangeres opp til toppen Molden (1116 moh.). Løypa er på ca 7 km, og har 1.116 høydemeter.
Løypa starter ved Tørvis Hotell i Marifjøra ved Lustrafjorden.

 Vennskapskommuner 
 Viroqua i Wisconsin er Lusters vennskapskommune. https://web.archive.org/web/20080202143943/http://www.luster.kommune.no/sogn/luster/lusterk.nsf/id/5B6496C31A7B9C1DC125722600283B72.

 Politikk 
Se også utfyllende artikkel: Kommunestyrevalg i Luster.

 Kommunestyrevalget 2023 

 Referanser 

 Litteratur 
 Aa Asbjørn Rune: Ice movements and deglaciations in the area between Sogndal and Jostedalsbreen, Western Norway, Norsk Geologisk Tidsskrift nummer 3, 1982.
 Benedictow Ole Jørgen : Plague in the Late Medevial Nordic Countries, Epidemiological Studies, Middelalderforlaget, reprint, Oslo, 1996
 Bjerknes Kristian : Urnes Stavkirke, har det vært to bygninger forut for den nuværende kirke?, Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring årbok, Oslo, 1958
 Bøen Marit : Urnes stavkyrkje og 1000-årsjubileet, Lokalhistoriske årbok for Luster, Luster, 1995
 Christie Håkon : Urnes stavkirkes forløper belyst ved utgravninger under kirken, Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring årbok, 1958
 Daae Jonas: Embetsbreve til biskop Tidemand fra 1759. Forteller om skolevesen og vansker med prest og klokkar. 
 Dyrdal Oddrun Marie : Kyrkjehistorie for Luster kommune, Lokalhistorisk årbok for Luster, Luster, 1995
 Engesæter Aage : Luster kommune, vatn som kraftkjelde, 1977
 Fett Per: Førhistoriske minne i Sogn. Luster Prestegjeld, Bergen, 1954. 
 Fett Per: Førhistoriske minne i Sogn. Hafslo Prestegjeld, Bergen, 1955.
 Hauglid Roar : Urnes Stavkirke i Sogn, Foreningen for de norske fortidsminnesmerkers bevaring, Årbok, Oslo, 1969
 Heiberg G. F.: Sogns kirker i fortid og nutid, Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn, nr. 23, 1970, s. 20-21. 
 Holmsen Andreas: Sogns økonomiske og administrative historie, i Norske Bygder, bind IV, Oslo, 1937
 Holmsen Andreas: Agrarkatastrofen i Norge i middelalderen, Oslo, 1985.
 Juul Peder: Skildring av Luster frå 5.11.1743.
 Kvamme Mons og Kjersti Randers : Breheimundersøkelsene 1981, Arkeologiske rapporter 3, Historisk Museum, Bergen, 1982.
 Kvamme Mons: Vegetasjonhistoriske undersøkelser i Austdalen 1982, Botanisk Institutt, Universitetet i Bergen, i Arkeologiske rapporter 10, Historisk Museum, Bergen, 1986.
 Kvitrud Arne: Luster – fram til år 600 – hvem er vi og hvor kommer vi fra? Stavanger, 2000
 Kvitrud Arne: Luster i mellomalderen, perioden 600-1349, Stavanger, 1998.
 Kvitrud Arne: Luster etter den store mannedauden, Stavanger, 1998
 Kvitrud Arne: Luster fra pest til hungersnød, Stavanger, 1998
 Laberg Jon: Jostedalen. I Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn nr. 10, 1939
 Laberg Jon: Jostedalen, ei stutt utgreiing um bygdi og folket der, Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn, nr 13, 1948
 Laberg Jon: Luster, bygd og ætt, Bergen ,1926
 Laberg Jon: Hafslo, bygd og ætt, Bergen, 1926
 Lidén Hans-Emil: Stavkirken i Hafslo, Foreningen for norske fortidsminnesmerkers bevaring, Årbok, 1981
 Lie Knut: Tilskot til Sogns økonomiske historie 1600-60, Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn, nr 7, 1929.
 Magerøy Hallvard: Urnes stavkyrkje, Ornes-ætten og Ornes godset, Historisk Tidsskrift nr 2, Oslo, 1988
 Randers Kjersti: Breheimundersøkelsene 1982-84, I: Høgfjellet, Arkeologiske rapporter 10, Historisk Museum i Bergen, Bergen, 1986. 
 Randers Kjersti og Mons Kvamme: Breheimundersøkelsene 1982-84, II: Stølsområdene, Arkeologiske rapporter 15, Historisk Museum i Bergen, Bergen, 1992. 
 Randers Kjersti: Arkeologiske undersøkelser i Breheimen, en summarisk orientering – Jostedalen, 1987. 
 Rellingen Ole og Kjell Nordseth : Sedimentation of a river suspension into a fjord basin. Gaupnefjorden in Western Norway, Norges Geografisk Tidsskrift, 1979.
 Ringstad Bjørn : Vestlandets største gravminner – et forsøk på lokalisering av forhistoriske maktsentra, Bergen, 1986.
 Shetelig Håkon : Fornminne i Hafslo, i boka Hafslo, bygd og ætt, Bergen, 1926.
 Shetelig Håkon : Fornminne i Luster, i boka Luster, bygd og ætt, Bergen, 1926..
 Sollied Henning: Gamle ætter i Sogn, Norsk Slektshistorisk Tidsskrift nr 1, 1928 side 193ff.
 Sollied Henning: Nogen oplysninger om slekterne Kruckow, Haar og Benkestok, Norsk Slektshistorisk Tidsskrift bind III, Oslo, 1932
 Valvik Kjell Arne og Janicke Åstveit: Jordbruksutvikling og jordbruksdrift på Lee og Ormelid – gardsundersøkelser i tid og rom, Arkeo, nummer 1, Bergen, 1999.
 Vorren Tore O.: Interstadial sediments with rebedded interglacial pollen from Inner Sogn, West Norway, Norsk Geografisk Tidsskrift nummer 52, Oslo, 1972. 
 Vorren Tore O.: Glacial Geology of the area between Jostedalsbreen and Jotunheimen, NGU report nummer 291, 1973. 
 Øiane Lars : Luster, bind 1-5, Bergen, 1984, 1986, 1987, 1991 og 1994.
 Åstveit Janicke: Ormelid – marginal eller sentral. En arkeologisk punktundersøkelse av Ormelid, Luster i Sogn og Fjordane, Hovedoppgave, Universitetet i Bergen, 1998.

 Eksterne lenker 


 Kommunefakta Luster - Statistisk sentralbyrå 
 Urnes stavkirke - Norges verdensarv
 Velkomne til Luster - Visit Sognefjord