Samer

Samer (nordsamisk: sámit) er en folkegruppe tradisjonelt bosatt fra Hedmark i sør til Kolahalvøya i øst, med et kjerneområde i de indre delene av Nordkalotten og fjordstrøkene i Nord-Norge. Tradisjonelle samiske leveveier inkluderer reindrift og kombinasjon av småbruk og fiske, men utøves i dag kun av et mindretall. Samene anses som en urbefolkning av norske myndigheter.https://www.regjeringen.no/no/tema/urfolk-og-minoriteter/samepolitikk/midtspalte/hvem-er-urfolk/id451320/

Det er vanskelig å si hvor mange samer det finnes, i og med at det bare er Russland og dels Finland som fører statistikk over slike spørsmål. Et sannsynlig anslag er mellom –Hvor mange samer er det egentlig...? Nordisk Samisk Instiutt, 2008  ( i Russland,  i Finland,  i Sverige og  i Norge). I underkant av en tredel av disse snakker samisk ( i Norge,  i Sverige,  i Finland og 500 i Russland).For redegjørelse for og drøfting av tallet på samiskspråklige, se Rasmussen 1999, for Russland: Scheller 2006 og Rantala 1994.

Samenes nasjon er kjent som Sameland (nordsamisk Sápmi, lulesamisk Sábme, sørsamisk Saepmie).

 Betegnelse 
Betegnelsen same er den skandinaviske formen av det samiske ordet sápmi (nordsamisk) eller saemie (sørsamisk), som viser til både område, befolkning og språk. Etnonymet er lånt fra urbaltisk *žeme, «land», til urfinsk/ursamisk *šämä, og deretter endret til sápmi via regulære lydoverganger. Formene sápmi, sábme, sábmelasj og saemie er etnonymer (folkets navn på seg selv).

Da samene senere kom i kontakt med germanske folkeslag ble de kalt finner av nordmennene, og lapper av andre, og språket ble kalt finsk og lappisk. Ordene «lapp» og «finn» oppfattes i dag ofte som nedsettende, og derfor har de siste tredve årene etnonymene same og samisk stort sett tatt over for de gamle betegnelsene i Norge. Internasjonalt er «lapp» fortsatt noe brukt.

 Språk, utbredelse og kultur 
Samene består av flere folkegrupper med egne språk og kulturer.

 Nordsamer 
miniatyr|upright=1.5|Utbredelse og språk
Nordsamisk er det størst språket og snakkes i Sverige, Finland og Norge, hovedsakelig i Finnmark, Troms og deler av Nordland. Alfabetet er utvidet med 7 bokstaver. Sterk reindriftstradisjon, sosiale strukturer og sesongmessige flyttemønstre er særegne for nord. Klesdrakten, kjent som samekofter eller gákti på nordsamisk, er en levende tradisjon som bærer på mye informasjon om bæreren. Man kan se hvor en person kommer fra basert på koften og også slekt og sivilstatus (gift/ugift). Også tilbehør til drakten som, hodeplagg og søljer skiller seg noe ut fra andre samer. Joiken har ulike dialekter, den nordsamiske joiketradisjonen er ofte mer rytmisk og teksttung sammenlignet med for eksempel den sørsamiske. Kulturen skiller seg ut men samtidig deler den mange grunnleggende samiske trekk med de andre gruppene.

 Sjøsamer 
Sjøsamer, eller kystsamer, er ikke en av egen gruppe samer med et eget språk. De tilhører den nordsamiske gruppen rent språklig og drakthistorisk. De har av ulike årsaker sluttet med reindrift og begynt å livnært seg gjennom fiske, fangst og jordbruk. Opprinnelig snakket de nordsamisk men med mye kontakt med norsktalende gikk de raskere over til norsk enn de andre nordsamene. De har samme draktskikker og andre kulturelle tradisjoner som nordsamer.

 Lulesamer 
Lulesamisk snakkes langs Luleälven i Sverige og i Nordland i Norge. De bruker to ekstra bokstavene i alfabetet. Det har tradisjonelt vært en kombinasjon av reindrift og jordbruk og fiske. I Sverige har de også drevet skogsreindrift hvor reinen ikke blir flyttet. Kulturen er en kombinasjon av nordsamisk og sørsamisk men med egne særtrekk.

 Pitesamer 
Pitesamisk snakkes hovedsakelig langs Piteälven i Sverige, men også i Norge som i Beiarn, Saltdal og Gildeskål. De bruker ni ekstra bokstavene i alfabetet. De har samme næringsveier som Lulesamene, i tillegg blir også deres kunnskap som båtbyggere fremhevet i flere kilder.

 Umesamer 
Umesamisk snakkes i Umeå-området i Sverige, men noen også i Norge. De bruker to ekstra bokstavene i alfabetet. De har samme næringsveier som Lulesamene og Pitesamene.

 Sørsamer 
Sørsamisk, eller sydsamisk, er ganske forskjellig fra nordsamisk. De bruker ikke de ekstra bokstavene i alfabetet som brukes i nordsamisk men bruker Ï (i med trema). Dette snakkes hovedsakelig i Trøndelag og sørover til Hedmark, og også i traktene østover inn i Sverige. Reindriften med flytting var også her hovednæring, flokkene var kanskje ikke like store og kombinasjon av småbruk og fiske forekom oftere. Klesdrakten skiller seg ut blant annet med sin V-åpning i halsen og brystsmekke, og sine intrikate perlebroderier og bruk av tinntråd.

 Skoltesamer 
Skoltesamisk, eller østsamisk, snakkes hovedsakelig av en gruppe som bor i Øst-Finnmark og i nærliggende områder i Russland og Finland. De har ni ekstra bokstavene i alfabetet. De har en kultur preget av tradisjonell fangst og fiske. De brukte reinen som transportdyr og kilde til klær og mat. Mens de fleste andre samer ble lutheranere, ofte preget av læstadianismen, er skoltesamer knyttet til den russisk-ortodokse troen. De beholdt sitt tradisjonelle sosiale system, siidaen, mye lenger og mer intakt enn mange andre grupper. Som kildinsamene og tersamene har de østsamiske klesdrakter, men de er ikke helt like. De har en helt annen estetikk enn de nord- og sørsamiske variantene. Hodeplaggene er helt unike, høye og ofte dekorert med svært detaljerte perlebroderier, og formen forteller tydelig om bærerens sivilstatus.

 Enaresamer 
Enaresamisk snakkes hovedsakelig av en gruppe som bor i Enare-området i Finland. Alfabetet er utvidet med 7 bokstaver, 5 er de samme som i nordsamisk. Enaresamisk fungerer som en bro mellom de vestlige samiske språkene, som nordsamisk, og de østlige, som skoltesamisk. De driver stasjonært fiske i Enaresjøen med spesielle garntyper og feller for sik, røye og ørret. Småskala reindrift og skogsjordbruk, de bosatte seg tidlig på faste gårder langs innsjøen og kombinerte fiske med utmarksslått og husdyrhold av ku og sau. Mens nordsamene har sin juoigos (joik) og skoltesamene har sin leudd, har enaresamene sin egen unike vokaltradisjon kalt livđe.

 Kildinsamer 
Kildinsamisk snakkes på Kolahalvøya i Russland. De bruker det kyrilliske alfabetet med flere tilleggsbokstaver for å dekke de unike samiske lydene. De hører til den russisk-ortodokse troen. Reindrift var ikke en like viktig næring for dem, dyrene ble ofte brukt som transportdyr og kilde til klær og mat. Fiske var kanskje den aller viktigste næringskilden. De flyttet mellom faste boplasser etter sesongene for å fiske i de rike innsjøene og elvene. Etter kommunismens kollektivisering på 1920- og 30-tallet ble deres livsstil tvunget inn i kollektivbruk (sovkhoser), noe som sentraliserte næringen til mer industrielle former for reindrift og fiske.

 Tersamer 
Tersamisk snakkes i den nordøstlige delen av Kolahalvøya i Russland. Tersamene utgjør den østligste av alle de samiske gruppene. De bruker det kyrilliske alfabetet. De har et halvnomadisk levesett basert på kystfiske og sjøpattedyr, småskala reindrift og pelsjakt og samling. På samme måte som for kildinsamer ble også tersamer tvunget inn i kollektivbruk. Klærne var fordi de levde i et værhardt område tykke og med mye bruk av vadmel, rein og selskinn. Snittet var enklere enn i vest og bar preg av russisk innflytelse, med mindre bruk av de brede, fargerike båndene. De brukte gjerne mørke farger som blått eller svart, dekorert med perlebroderier.

 Samisk historie 

 Forhistorie 

 Forhistorie i arkeologisk og språkhistorisk lys 
De første menneskene kom til Nord-Skandinavia for  år siden. Om samene er etterkommere av disse menneskene vet vi ikke, men det er ikke noe som tyder på diskontinuitet i det arkeologiske materialet fra samisk jernalder til yngre steinalder og fra yngre steinalder til eldre steinalder. Samene skiller seg også genetisk fra de andre europeerne, også fra finnene, som de språklig sett er nært i slekt med. Sannsynligvis skiftet innbyggerne i dette området språk, det uralske urspråket har sannsynligvis oppstått for  år siden, og språkskiftet til samisk må altså være yngre. Dette språkskiftet er datert til ha skjedd i løpet av jernalderen. Det språklige skillet mellom nordlig og sørlig vest-uralsk, det vil si mellom samisk og Østersjøfinske språk oppsto senere, med germansk og baltisk påvirkning i sør, for mellom  og  år siden. Resultatet av denne «baltifiserte samisken» ble altså østersjøfinsk. Etnonymet same, som er det samme som både suomi og häme, oppstod i denne konktaktprosessen, som et lån fra baltisk.

Det var samiske bosetninger på Nordkalotten før dannelsen av statene Finland, Norge, Russland og Sverige. Siden samiske bosetningsområder ble innlemmet i alle fire statene vil samene regnes som urfolk i hver stat. Men det er kun Norge som har anerkjent samene som urbefolkning (etter ratifiseringen av ILOs konvensjon nr. 169). Urfolk vil i norsk sammenheng si en gruppe (samer) som har tilknytning til en geografisk region fra før de nåværende statsgrenser ble fastlagt i det aktuelle området på 1600- og 1700-tallet, og som har beholdt alle, eller noen, av sine sosiale, kulturelle og politiske institusjoner.Hvem er urfolk? - regjeringen.no

 Moderne språkforskning 
Det er mange ord (substrat) i samiske som kommer fra det utdødde paleo-europeiske språket. Dette språket kan ha blitt brukt av samenes forfedre helt til år 500 etter vår tidsregning. Det er påvist at ordene konsentrerer seg om bestemte områder som topografi, biologi og begreper og tanker innen kultur. Det er for eksempel mye mer ord fra paleo-europeiske for jakt og fiske; enn det er tilsvarende lånord av uralsk opprinnelse i samisk. Det er en betydelig mengde navn på topografi som er uforståelige på moderne samisk. Vi vet ikke om det paleo-europeiske språket var beslektet med uralsk, men ingenting tyder på dette. Ante Aikio mente det trolig var en betydelig kulturell kontinuitet mellom de tidligste jegerne, fangstfolket og de moderne samene.Aikio 2006

 Genforskning 
Det er i hovedsak den nordsamiske befolkningen i Sverige, Finland og Norge, og den østsamiske befolkningen i Finland og Russland som har blitt analysert. Det er avdekket variasjoner mellom disse, men alle har i stor grad felles opphav. Det er blitt forsket på mitokondrielt DNA (mtDNA), Y-kromosomer, X-kromosomer og kromosomer som ikke er kjønnskromosomer (autosomale markører).

Forskningen indikerer at 95,6 % av samisk kvinnelig mtDNA er av europeisk opphav og trolig kom fra Den iberiske halvøya, mens 4,4 % er av sibirsk-asiatisk opphav. Det er også påvist  år gammelt mtDNA-slektskap med de nordafrikanske berberne.Achilli 2005 På basis av varians: er det anslått at de to dominerende mtDNA-gruppene har en alder på mellom  og  år.Delghandi 1998 og Ingman 2006

Samisk mannlig Y-DNA indikerer at 29,8 % kommer fra Den iberiske halvøya og 58,2 % fra Øst-Europa. De genetiske migrasjonsrutene er i samsvar med de rekonstruerte spredningene av de steinaldergruppene Ahrensburgkulturen- og stridsøkskulturen. Den autosomale DNA-forskningen viser at samene ikke har nære slektninger i noen befolkninger. De skilte lag med dagens europeiske befolkning for ca.  år siden.Chikhi 1998

Samenes nærmeste genetiske slektninger er finnene, trolig etter nyere tids immigrasjon inn i de samiske områdene. Spesielt i Nord-Finland ble den tidlige samiske befolkningen assimilert i den øvrige finske befolkningen.Meinila 2001 Samene er ikke mer beslektet med de sibirske og mongolske befolkningene enn den øvrige europeiske befolkningen.Niskanen 2002 Dette er i kontrast til den klassiske oppfatningen om at samene er et sibirsk folkeslag. Den genetiske avstanden til andre folkegrupper kommer trolig av betydelig grunnleggereffekt og genetisk drift som følge av lang isolasjon og liten, spredt befolkning.

Dana Kristjanson med flere publiserte i 2022 en undersøkelse av mitokondrielt DNA og fant at haplotype U5b1b1a3 kun finnes hos personer som identifiseres som samer. Forskerne anslår at denne mutasjonen dukket opp omkring starten på vår tidsregning. Den skiller seg fra U5b1b1a som også finnes hos en god del finske personer, og dukket opp omkring  år før vår tidsregning.

 Historisk tid 
 Eldre kilder 
miniatyr|Sápmi i vikingtida, navn med [klammer] er moderne.

Den eldste skriftlige kilden om samene er fra år 98 Da skriver den romerske historikeren Tacitus om folket fenni.

De fleste av antikkens og middelalderens lærde som skriver om Skandinavia, nevner disse «fenni», «finnoi», «finnas» eller «skridfinnar» (geografen Klaudios Ptolemaios i 2. årh., historikerne Prokopios og Jordanes rundt 550, Varnefrid eller Paulus Diakonen rundt 780, geografen fra Ravenna på 700- eller 800-tallet, den engelske kong Alfred den store rundt 900, Adam av Bremen rundt 1070, den anonyme norske forfatteren av Historia Norvegiae fra slutten av 1100-tallet, islandske og norske sagaskrivere); de mange beskrivelsene stemmer godt overens: «finnane» skilte seg ut ved at de levde av jakt og ikke dyrket jorda; både menn og kvinner deltok i jakta; de var kledd i dyreskinn; de var ikke bofaste, men holdt til i noe som ut fra beskrivelsene må ha vært lavvoer eller gammer. Beskrivelsene passer til minste detalj på det vi vet om samene; alle andre folk som da levde i Norden, var bønder som levde av jordbruk og husdyrhold. Det er ingen tvil om at alle omtaler av «finnene» gjelder det samme folket, samene, og ennå i dag er «finn» i norsk folkemål det samme som «same» (henvisning: Leiv Olsen: «Sørsamisk historie i nytt lys», blir utgitt av Universitetet i Tromsø 2010).

Ifølge Historia Norvegiae kalte samene ski for «ondros». Dette er et norrønt ord som har levd videre i Ranværingsmålet helt til våre dager, men ski blir i norrøne kilder alltid forbundet med samene, for eksempel i trygdamål, der det heter at freden skal rå så lenge falkene flyr, furua vokser, elvene renner til havet, barna roper på mor og samene renner på ski (Mundal 1996:103). I år 550 skriver grekeren Prokopius om landet lengst mot nord, Thule. Der bodde et folk som gikk på ski; dette folket kalte han skridfinner. I år 551 skriver goteren Jordanes om folkene Screrefennae og Adogit på de nordlige deler av øya Scandza der solen skinte i førti dager midtsommer og var borte like mange dager om vinteren. Skribentene i middelhavslandene fortalte hva de hadde hørt av andre. Men da høvdingen Ottar fra Hålogaland ca. 890 fortalte kong Alfred den store i England om finnene (samene), gjør han det ut fra egne erfaringer. En stor del av inntektene hans kom fra skatten han tok inn fra finnene (samene) som dyreskinn, fjær, hvalbein og skipsreip laget av hval- og selhuder. Dette viser at samene på hans tid ikke bare drev omfattende jakt på rein og pelsdyr, men også omfattende sel- og hvalfangst, og var vant til å ferdes på havet. Snorre skriver at Sigurd Slembe lot finnene (samene) bygge skuter for seg: «Disse skutene var så snare at ikke noe skip tok dem på vannet». Samene var ifølge sagaen kjent som dyktige sjøfolk; mye tyder på at samer også deltok i landnåmet på Island.

Ottar var den første som fortalte mer presist hvor samene holdt til. «Han sa at nordmennenes land var meget langt og smalt, og det ligger ville fjell mot øst, ovenfor og langsmed det dyrkete landet. I disse fjellene lever samene». En gang la Ottar ut på langferd til bjarmene ved Kvitsjøen; under heile den lange reisen fra Ottars gård i midtre Troms til Kvitsjøen var det bare samisk land. Samene må derfor ha holdt til i grenselandet mellom Norge og Sverige, trolig i storparten av dette grenselandet, og like til Kvitsjøen i nordøst; fra Troms til kvitsjøen fantes bare samisk land. Det samme inntrykket gir Historia Norvegiae, som gir detaljerte opplysninger: Norge er delt på lang i tre soner, og den østlige sonen, grenseområdet mot Sverige, er «skogene der finnene holder til», Finnmarka, sameland.

Finnene (samene) nevnes innenfor lovområdet til Borgartingslov og Eidsivatingslov skriftfestet 1067–1120. Det skal også være nevnt at det var en nomadiserende gruppe i Fjordane i Gulatingsloven. Sagaene fortelles blant annet om handel og skattlegging, og om hvor gode båtbyggere finnene var. De var også flinke med å risse inn runer. På denne tiden bodde det finner over hele landet. Finnene drev allmenningsbruk og dyrket en religion som er eldre enn Åsatrua. Arkeologen Jotein Bergstøl har i Østerdalen avdekket enkle terrasseåkrer fra eldre jernalder; disse må være anlagt av samene som hadde store dyrefangstsystem i området.Bergstøl, doktoravhandling 2008

 Begynnende kolonisering 
Utover middelalderen prøvde både Norge, Sverige og Russland å få kontroll over Finnmark. Periodevis måtte innbyggerne betale skatt til alle tre rikene samtidig. I 1613 ga danskekongen avkall på det som nå regnes som samisk kjerneområde til fordel for Sverige. Ved grensedragningen i 1751 ble disse områdene overført til Norge. Kautokeino, Karasjok og Utsjok var organisert som svenske kirkesogn med kollektiv eiendomsrett til jord. Denne rettsoppfatningen har holdt seg helt til våre dager.

Befolkningen på Nordkalotten, både norsktalende, samisktalende, finsktalende og andre levde også i middelalderen av all slags jakt og fangst, på land og hav. De var organisert i allmenningssamfunn: Flere familier eller hushold forvaltet et område i fellesskap, men etter som ressursgrunnlaget ble redusert og koloniseringen av Sápmi økte, gikk man over til andre, mer spesialiserte måter å livberge seg på. Nå utvikla tamreindrifta og fiskerbondehusholdet seg. I stedet for almmenningssystemet måtte befolkningen godta et godseiervelde der ressursene ble forvaltet av godseiere og embetsmenn.

De første kirkene i Sápmi ble bygd på 1100-tallet. Men misjonsarbeidet blant samene startet ikke før flere hundre år seinere. I de tidligere svenske områdene i indre Finnmark begynte misjonsarbeidet på 1600-tallet. I det øvrige Nord-Norge begynte misjonsvirksomheten etter at presten Thomas von Westen i 1714 ble leder for Misjonskollegiet i København.

Han foretok selv tre reiser i hele Nord-Norge. Von Westen mente at samene burde få høre evangeliet på sitt eget språk. Derfor måtte prester og misjonærer lære seg samisk, hevdet han. Ut ifra denne tankegangen ble det viktig å lage samiske grammatikker og ordbøker, og oversette religiøse skrifter til samisk.

Først i 1751 ble hele grensa mellom Norge og Sverige fastlagt, mellom Norge og Russland i 1826. Mellom Norge og Finland ble grensa i 1852 stengt for samene som hadde reinen sin på vinterbeite i Finland. Noen forskere mener de problemene som denne stenginga førte med seg, var en av årsakene til det blodige opprøret i Kautokeino dette året, mens andre legger mer vekt på at de som stod bak det, var religiøse mennesker som reagerte på brennevinshandel.

 Trolldomsforfølgelse 
På 1500- og 1600-tallet foregikk hekseprosessene i Norge. Dette innebar at mange mennesker ble forfulgt og straffet fordi de skal ha drevet med trolldom. Samene slapp heller ikke unna dette. I 1609 kom kong Christian IV med følgende befaling:Norgeshistorie.no, Rune Blix Hagen: «Trolldomsforfølgelse av samer» Hentet 5. des. 2016. 

Det ble ført hekseprosesser i Troms og Finnmark i 1609 og 1610. De fleste sakene handlet om ganding, det vil si abstrakt trolldom som ble sendt gjennom luften; «kaste vondt over folk». Samene kunne også bli tiltalt for å lage uværsknuter; værmagi for å lage dårlig vær, eller for å eie en runebomme. Flere av rettssakene endte med at de tiltalte samene ble brent på bålet for trolldomskriminalitet. Blant samene var det flest menn som ble anklaget for trolldom, mens blant nordmennene var det flest kvinner.

En kjent samisk «trollmann» er Anders Paulsen, som ble anklaget for å ha brukt en runebomme i 1692. Mens Paulsen satt i forvaring i påvente av dommen, ble han drept av en tjenestedreng som mente han var en trollmann og fortjente å dø.Norgeshistorie.no, Rune Blix Hagen: «En runebomme på rettens bord». Hentet 7. des. 2016.

 Stemmerett for samer 
Da den norske grunnloven ble vedtatt i 1814, ble det bestemt i Grunnlovens § 50 at for å få stemmerett måtte man eie eller leie matrikulert jord, eller ha en formue på minst 150 spesidaler. Dette ekskluderte mange samer fra å få stemmerett. Tanken bak stemmerettighetsparagrafen var at de som betalte skatt, skulle få rett til å stemme ved valg. Selv om de færreste eide matrikulert jord, betalte mange likevel skatt, den såkalte rettighetsskatten (tidligere kjent som finneskatten). Mange samiske familier eide også reinsdyr til en verdi av langt over de 150 spesidalerne som krevdes. Dermed ble samene frarøvet stemmerettighet på et urettmessig grunnlag. Under riksforsamlingen på Eidsvoll var det ingen representanter fra Finnmark til stede, hverken samer eller andre, og de fleste av Eidsvollmennene hadde liten kunnskap om Finnmark og samiske forhold. Dette kan ha bidratt til at samenes situasjon med tanke på skattebetaling og stemmerett ikke ble vurdert den gangen. Samenes manglende stemmerett ble tatt opp i Stortinget i 1818, og i 1821 vedtok Stortinget enstemmig at også samene skulle ha stemmerett.Norgeshistorie.no, Marthe Hommerstad: «Samenes stemmerett - en «forglemmelse» i Grunnloven». Hentet 13. des. 2016.

 Assimileringspolitikk 

miniatyr|Samisk familie i Norge mellom 1890 og 1900, fotokromtrykk fra Library of Congress.
miniatyr|Samebryllup i Karasjok med tyske soldater som tilskuere, november 1940. Original tekst bak på bildet: «Eine Lappenhochzeit, der Brautigam tragt eine gekreuzte weisse Schleife über dem Gewand, Gebirgsjäger bewundern den malerischen Festzug!». 

Sammen med kristningen kom skolene etter hvert til Sápmi. I starten ble det også undervist på samisk, men utover 1800-tallet forandra dette seg radikalt. Fra 1850 ble samene utsatt for en hard fornorskningspolitikk, både som følge av den rådende ideologien, sosialdarwinismen, nasjonalisme og kollektivisme. Samene skulle bli norske og lære norsk, samisk skulle brukes stadig mindre i skolen.

Fra 1888 kunne samisk bare være hjelpespråk i kristendomsundervisningen. Jordsalgsloven av 1902 (se Finnmark jordsalgskommisjon) slo fast at bare norske statsborgere som kunne snakke, lese og skrive norsk, og som daglig brukte norsk, kunne få kjøpe jord. Jordeiendommen måtte gis norsk navn. Denne språkklausulen ble formelt opphevet først i 1965, men den ble ikke så ofte håndhevet etter 2. verdenskrig.Norgeshistorie.no, Ketil Zachariassen: «Fornorskingspolitikken overfor samar og kvenar». Hentet 21. des. 2016.

Skoleloven ble offisielt forandret i 1959, slik at fra da av ble det igjen lov til å bruke samisk som opplæringsspråk. Margarethe Wiigs ABC med paralleltekst på nordsamisk og norsk ble utgitt i 1951, mens samisk begynnerundervisning kom så smått i gang fra 1967/1968.

Selv om fornorskningspresset var sterkt i over hundre år, var det likevel mange samer som prøvde å stå imot det, både i nord og i sør. I nord utga Anders Larsen avisa Saǥai Muittalægje i perioden 1904–1911. Isak Saba ble den første samiske stortingsrepresentanten i 1906. Sørsamen Daniel Mortensson stod bak avisa Waren Sardne, som kom ut i periodene 1910–1913 og 1922–1926.

Sammen med Elsa Laula Renberg var han drivkraften bak det første samiske landsmøtet som ble holdt i Metodistkirken i Trondheim 6.–9. februar 1917. Det ble da prøvd å få til en samisk riksorganisasjon, men det lyktes ikke før etter 2. verdenskrig med Norske Reindriftssamers Landsforbund i 1948 og Norske samers riksforbund i 1968.Norgeshistorie.no, Ketil Zachariassen,«Samane si politiske organisering på 1900-talet». Hentet 30. des. 2016.

 Ny politikk etter andre verdenskrig 
Den offisielle norske politikken overfor samene forandret seg etter 1945, også fordi allmenne ideer om menneskeverd og små nasjoners rettigheter påvirket styresmaktene. Samenes situasjon ble utredet, og samenes rett til å ta vare på og utvikle samisk språk og kultur ble offisielt godkjent i 1960-årene. Men på norsk side kom debatten om retten til land og vann først for alvor i gang i forbindelse med utbyggingen av Alta-Kautokeinovassdraget på slutten av 1970-årene.

Motstanden mot utbyggingen ble så sterk at regjeringen i 1980 oppnevnte Samerettsutvalget til å utrede samenes rettsstilling. Utvalgets arbeid førte til Sameloven (1987),Lov av 12. juni 1987 nr 56: Lov om Sametinget og andre samiske rettsforhold (sameloven). som er grunnlaget for Sametinget og samenes rettigheter i Grunnloven.Grunnlovens § 110a, tilføyd ved grlbest. 27. mai 1988 nr. 432, endret ved grlbest. 3. mars 2006 nr. 270. Sametinget ble første gang åpnet 9. oktober 1989. I 2006 ble retten til land og vann i Finnmark fylke endelig avklart, og eiendomsretten ble overført til befolkningen i Finnmark (Finnmarkseiendommen). Rettighetsspørsmålene for Troms og Nordland er fortsatt ikke avklart.

 Samepolitikk utenfor Norge 
På finsk side fikk samene det samiske parlamentsutvalget (saamelaisvaltuuskunta) i 1973, avløst av Sametinget i 1996; på svensk side Sametinget i 1993. Samene på russisk side har ennå ikke fått noe tilsvarende organ, selv om de har arbeidet mot det en tid. En felles nordisk samekonvensjon er heller ikke utformet ennå, og fortsatt får ikke samene være med i Nordisk råd på samme måte som ålendingene og færøyingene.

 Det samiske flagget 

I 1962 lanserte den samiske aktivist og formingslærer Marit (Máret) Stueng i Karasjok et samisk flagg. Flagget hadde et rødt felt til venstre og et blått felt til høyre, separert med ei venstrestilt gul linje. Flagget var basert på tradisjonelt samisk design, og lagd av kofteklede. Marit Stueng syklet rundt og viftet med flagget i Karasjok for å oppmuntre flere til aktivt å arbeide for samisk revitalisering både kulturelt og politisk. Máret Sára laget også fronten til talerstolen til museet i Karasjok med Stuengs design. Designet ble også brukt som omslag til flere samiske bøker.Ságat nr 55, 19.03.2016 s 14 I 1977 lanserte kunstneren Synnøve Persen fra Porsanger, da student ved Kunsthøyskolen i Oslo, et sameflagg til bruk under Alta-demonstrasjonene. Ved å la seg inspirere av nordiske flagg og tradisjonelt samisk design kom hun frem til det samme designet som uten hennes kjennskap hadde blitt brukt i Karasjok. Dette flagget ble i årene etter brukt som symbol for å markere samiskhet, især under Alta-kampen.

I 1980-årene ble en konkurranse avholdt for å komme frem til et felles, internasjonalt samisk flagg. Et av forslagene som kom inn var fra den samiske kunstneren Astrid Båhl. Forslaget fra Båhl var inspirert av Stuengs flagg fra 1962, men tilførte ei grønn stripe til venstre for den gule og en sirkel i rødt og blått på midten av flagget. Det ble vedtatt av Samekonferansen i Åre i 1986 at dette skulle være samefolkets felles flagg». Det har de samiske fargene og en sirkel som symboliserer solen (rødt) og månen (blått).

Flagget ble i 2003 i Norge offisielt anerkjent gjennom endringer i Sameloven og Lov om flagging på kommunenes offentlige bygninger. Stortinget bemyndiget samtidig Sametinget til å vedta forskrifter for bruk av flagget, noe Sametinget gjorde 27. mai 2004. Flagget har offisiell status, men det er ikke et nasjonalflagg og flagging med det samiske flagget i Norge må ikke føre til at det reises tvil om hvilket flagg som folkerettslig og statsrettslig representerer kongeriket Norge.

 Samiske flaggdager 
I 1993 fastsatte Den 15. samekonferansen syv samiske flaggdager. Senere er flere dager lagt til.

 6. februar: Samenes nasjonaldag. Den er til minne om det første samiske landsmøtet som ble holdt i Metodistkirken i Trondheim i 1917. Dette var første gangen at samene var samlet for å arbeide for felles samiske saker over nasjonalstatsgrensene. Dagen ble første gang feiret i 1993.
 2. mars: Sametinget i Finland ble åpnet (1996).
 25. mars: Marimesse. Maria bebudelsesdag. En tradisjonell samisk merkedag.
 24. juni: Midtsommer. Sankthansdagen.
 9. august: FNs internasjonale urfolksdag.
 15. august: Dagen da sameflagget ble godkjent
 18. august: Samerådet ble stiftet (1956).
 26. august: Sametinget i Sverige ble opprettet (1993).
 9. oktober: Sametinget i Norge ble åpnet (1989).
 9. november: Sameparlamentet i Finland ble opprettet (1973).
 15. november: Isak Sabas fødselsdag. (født 15. november 1875 i Nesseby. Han har skrevet teksten til den samiske nasjonalsangen «Sámi soga lávlla».)

 Kriterier for sametingets valgmanntall 
For å registrere seg i sametingets valgmanntall og dermed få rettigheter til å delta i valg ved sametingsvalg må en oppfylle følgende kriterierLov om Sametinget og andre samiske rettsforhold, §2,6, 1987:

Alle som avgir erklæring om at de oppfatter seg selv som same, og som enten

 har samisk som hjemmespråk, eller;
 har eller har hatt forelder, besteforelder eller oldeforelder med samisk som hjemmespråk, eller
 er barn av person som står eller har stått i Sametingets valgmanntall, kan kreve seg innført i Sametingets valgmanntall.

Sametingets valgmanntall er basert på frivillighet og har kun funksjon som valgmanntall. I Norge kan enhver person oppfatte seg og definere seg som same, uavhengig av valgmanntallet.

 Samisk identitet 
Identitet er et tema som er vanskelig å definere generelt, og det gjelder også i det samiske tilfellet. Det er mange elementer som påvirker, og har påvirket, utviklingen av samisk identitet.

Eksterne faktorer har hatt sin virkning på samisk selvforståelse og identitet i historien. Som etnisk, kulturell og politisk minoritet i Norge har samer opplevd vansker med å få leve og utvikle seg på egne vilkår. Fornorskingspolitikkens grep satte sine spor når det gjaldt utvikling av samisk identitet. Like viktig for den samiske identitetsutviklingen er moderniseringsprosessene som ble satt i gang i samiske områder, som Finnmark, etter andre verdenskrig. Den samiske historien i Norge viser til en problematisk fortid. Samtidig vedvarer denne problematikken når man forsker på hva samisk identitet har vært forbundet med i historien. Dette gjør det også vanskelig om man i dag vil bruke historien til å få et klarere bilde av hva samisk identitet er i samtiden.

miniatyr|Reindrift er en tradisjonell samisk næring.

Samisk identitetsutvikling har også vært påvirket av interne faktorer: Samebevegelsen (her forstått som den bølgen av samisk aktivisme som kom etter andre verdenskrig spesielt) og dens forståelse av deres kultur og samisk identitet var i stor grad basert på en ulikhetsoppfatning, der samer var noe unikt og annerledes enn nordmenn, samtidig som de var, og skulle være likestilte. Samiskhet ble definert med å finne det «minst norske», et problem fordi det da ble en smal definisjon på hva som var samisk i et samfunn der samer ikke lenger kun drev med tradisjonelle samiske næringer og livsføringer. I det moderniserte samfunnet som samer var og ble en del av ble dette en vanskelig måte å definere samiskhet på, siden færre følte de kunne identifisere seg med dette «idealet» av samiskhet.

Dette er et problem som vedvarer i dagens samiske samfunn. Det finnes en uenighet om hva samisk identitet skal knyttes til, om det er tradisjonelle samiske næringer, samisk språk, samisk klesdrakt, følelsen av å være samisk eller til en sterk «oss-og-dem»-oppfatning mellom samer selv og ikke-samer. Ved å ta et standpunkt i denne debatten ved å sette konsekvente rammer for hva samiskhet er, kan det medføre at noen kan bli utelukket fra det samiske samfunnet. Dette nettopp fordi mange mener samer ikke bare er reinsamer, går i kofte og snakker samisk.

Spørsmålet er hvordan man kan finne frem til kjerner i samisk identitet ved å studere samisk historie på en utarbeidet måte, samtidig som dagens virkelighet blir fakturert inn. Historie og fortid har blitt brukt for å skape og etablere identitet, som ved nasjonalismen i Norge etter 1814, og bruken av historie og synet på identitet endrer seg også med medlemmene av samfunnet. Hva i historien det fokuseres på og som trekkes frem for å skape et bilde av hva samer var i fortiden, har en effekt på samtidens oppfatning av samiskhet. Medlemmer i det samiske samfunnet, som i alle samfunn, kommer og går, og med dem også oppfatninger av hva det vil si å være samisk og ha samisk identitet.

 Se også 

 Sameland
 Enaresamer
 Kildinsamer
 Lulesamer
 Nordsamer
 Sjøsamer
 Pitesamer
 Skoltesamer
 Sørsamer
 Tersamer
 Umesamer 

 Samiske språk
 Samisk ortografi
 Enaresamisk
 Kildinsamisk
 Lulesamisk
 Nordsamisk
 Pitesamisk
 Skoltesamisk
 Sørsamisk
 Tersamisk
 Umesamisk

 Samisk politikk
 Samenes nasjonaldag
 Samerett
 Sametnget
 Sametingets valgmanntall

 Samisk historie
 Alta-konflikten
 Birkerne
 Fornorsking av samer
 Grensetraktaten
 Kautokeino-opprøret
 Lappekodisillen
 Sameloven
 Siida

 Samisk kultur
 Duodji
 Gamme
 Noaidi
 Runebomme
 Samisk filmfestival
 Samisk litteratur
 Samisk kunst
 Samedrakt
 Samiske offerplasser 

 Samisk Museumslag
 Árran
 De Samiske Samlinger
 Varanger Samiske Museum
 Äʹvv skoltesamisk museum

 Urfolk
 Evenker
 Komier
 Nenetsere
 Tsjuktsjere
 Kvener
 Reindrift

 Referanser 
Tambets, 2004
Aikio 2004

 Litteratur 
 Aikio, Ante 2004: An essay on substrate studies and the origin of Saami. Etymologie, Entlehnungen und Entwicklungen: Festschrift für Jorma Koivulehto zum 70. Geburtstag, red av. Irma Hyvärinen / Petri Kallio / Jarmo Korhonen. [=Mémoires de la Société Néophilologique de Helsinki, 63]. Helsinki: SUS, 2004, 5–34.
 Aikio, Ante 2006: «On Germanic-Saami contacts and Saami prehistory» Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakaiskirja 91
 Bergsland, Knut: Bidrag til sydsamenes historie Senter for samiske studier UiT, 1999, 
 Hans Cappelen : «Ny norsk straffelov med endringer for offentlige våpen, flere andre kjennetegn og symboler», Heraldisk Tidsskrift, bind 12 nr. 112, København oktober 2015, side 79–84 (med bl.a. bilde av sameflagget og omtale av forbudet i straffeloven § 185 mot hatefulle ytringer og loven av 21.6.2013 om diskriminering av etnisitet)
 Carpelan, Christian, Asko Parpola og Petteri Koskikallio: Early Contacts between Uralic and Indo-European. Mémoires de la Société Finno-Ougrienne 242, 1999
 Hansen, Lars Ivar og Olsen, Bjørnar: Samenes historie – fram til 1750 Cappelen akademisk forlag, 2004, 
 Hætta, Odd Mathis: Samene – Nordkalottens urfolk, Høyskoleforlaget, 2002, 
 Kolpus, Isalill Simonsen: Hva er en same? En kreativ fremstilling av fremstillinger av samer i lærebøker i RLU. 
 Lund, Svein: Samisk skolehistorie I - VI
 Rantala, Leif 1994: Kolasamerna i dag. Journal de la Société Finno-Ougrienne 85:200–204.
 Rasmussen, Torkel: Sámegiella lea jávkamin. 10 jagi gielain ja mielain. Sámi allaskuvlla avvoseminára raporta. skábmamánu 1.–3. beaivvi 1999. p. 16–19, 1999.
 Sammallahti, Pekka: Saamelaisten esihistoriallinen tausta kielitieteen valossa. Suomen väestön esihistorialliset juuret. Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk ; 131, S. 137–156. Helsinki, 1984.
 Sammallahti, Pekka: A linguist looks at Saami prehistory. Acta borealia : Nordic journal of circumpolar societies.6 no. 2, 1989
 Sammallahti, Pekka: Zur Herkunft der Lappen. Jahrbuch für finnisch-deutsche Literaturbeziehungen : [Mitteilungen aus der Deutschen Bibliothek Helsinki]. Nr. 30 S. 16–22. Helsinki : Deutsche Bibliothek, 1998.
 Sammallahti, Pekka 1998: The Saami languages : an introduction''. Kárásjohka : Davvi girji, c1998.
 Scheller, Elisabeth 2006: »Die Sprachsituation der Saami in Russland«. In: Hornscheidt, Antje, Kristina Kotcheva, Tomas Milosch and Michael Rießler (eds.): Grenzgänger. Festschrift zum 65. Geburtstag von Jurij Kusmenko. (= Berliner Beiträge zur Skandinavis- tik; 9). Berlin: Nord-Europa-Institut der Humboldt-Universität, 280–290.

 Eksterne lenker 


 Samiske studier 
 Nordisk Samisk Institutt
 UiTø – Senter for samiske studier

 Samiske organisasjoner og institusjoner 
 Norske Reindriftsamers Landsforbund/Norgga Boazosápmeláččaid Riikkasearvi
 Norske Samers Riksforbund/Norgga Sámiid Riikkasearvi
 Samerådet
 Sametinget/Sámediggi
 Varanger Samiske Museum/ Várjjat Sámi Musea 

 Samisk statistikk 
 Antall samer i Finland
 Antall samer i Russland (Primærkilde: Vestnik Statistiki 10/1990. Moskva. Finansy i statistika. (1989)
 Ulike overslag over samene
 Friis etnografisk kart og tabell Troms og Finnmark for 1861
 Statistisk sentralbyrå: Samer

 Kultur 
 Mari Boine
 Riddu Riđđu
 Sami Siida of North America
 Samisk hus i Oslo
 Samisk nettskole
 Samisk tradisjonell musikk: Ande Somby
 Samisk samtidsmusikk: Vajas
 Samisk samtidsmusikk: Transjoik 
 Samisk samtidsmusikk: Ulla Pirttijärvi
 Samisk samtidsmusikk: Frode Fjellheim

 Historie 
 Hundreårsjubileum for samenes nasjonaldag 

 Paleo-europeisk urspråk bevart i samisk 
 Aikio, Ante 2004: An essay on substrate studies and the origin of Saami

 Eldre skriftlige kilder 
 Germania av Tacitus (98 e.kr), engelsk oversettelse (Fenni) 
 The Origin and Deeds of the Goths by Jordanes (551 e.kr), engelsk oversettelse (Screrefennae)
 Ottars reise (ca. 890 e.kr), Originaltekst med engelsk oversettelse (Finnas)
 Mellom himmel og jord – Hør om Snøfrid Svåsedatter i norrøn mytologi

 Sørsamene 
 Kva fortel dei Norrøne skriftlege kjeldene om historia til Sørsamane? Mundal UiB 2003
 Coexistence of Saami and Norse culture reflected in and interpreted by Old Norse myths, Mundal UiB
 Samisk bosetning på Lesjafjellet, Oppland
 Samer i södra Gävleborgs län och Östra Dalarna (Sockenlappar)
 «Finnjaging» i Trøndelag og Hedmark
 «De første innbyggerne i Østerdalen var Samer», NRK

 Sjøsamene 
 The Saami Culture, University of Texas
 Sørsamiske kystområder. Tolking av fortidig samisk tilstedeværelse i Ytre Namdal/Nååmesjevuemie, Dunfjeld-Aagård 2005
 Nærøykirka (i Nord-Trøndelag) og samene på kysten, Hermannstrand 2004
 Kystsamene i Sverige, Broadbent
 Sjösamisk kultur i Nord-Norge
 Sjøsamisk båtbygning - artikkelsamling
 Sjøsamisk joik: Rester av en urgammel poesitradisjon 
 Sjøsamene i Tromsø og omegn

 Generelt 
 NRK: Lyd og video om samer i NRK Skole
 NOU 1994: 21: Bruk av land og vann i Finnmark i historisk perspektiv
 Søk på «same» og «samer» i Nasjonalbibliotekets fotoarkiv ca. 1880–1959
 Samenes dunkle fortid, Forskning.no
 Samisk skolehistorie, artikkelsamling om fornorskningen i skolesystemet

 Det samiske flagget 
 Rapport fra interdepartemental arbeidsgruppe om samefolkets dag som offisiell flaggdag

 Genetisk historie 
 Mitochondrial DNA Diversity in Europe, Sajantila 1995
 Genes and Languages in Europe: An Analysis of Mitochondrial Lineages, Sajantila 1995
 The genetic relationship between the Finns and the Finnish Saami (Lapps): analysis of nuclear DNA and mtDNA, Lahermo 1996
 Saami Mitochondrial DNA Reveals Deep Maternal Lineage Clusters, Delghandi 1998
 Geographic Patterns of mtDNA Diversity in Europe, Simoni 2000
 Evidence for mtDNA admixture between the Finns and the Saami, Meinilä 2001
 Y-Chromosomal SNPs in Finno-Ugric-Speaking Populations Analyzed by Minisequencing on Microarrays, Raitio 2001
 The Origin of the Baltic-Finns from the Physical Anthropological Point of View, Niskanen 2002
 The Western and Eastern Roots of the Saami—the Story of Genetic “Outliers” Told by Mitochondrial DNA and Y Chromosomes, Tambets 2004
 Saami and Berbers—An Unexpected Mitochondrial DNA Link, Achilli 2005
 A recent genetic link between Sami and the Volga-Ural region of Russia, Ingman 2006


Kategori:Etniske grupper i Norge
Kategori:Etniske grupper i Sverige
Kategori:Etniske grupper i Finland
Kategori:Etniske grupper i Russland