Den europeiske unions offisielle språk

Den europeiske unions offisielle språk er som hovedregel de språkene som er offisielle i EUs medlemsland. Den første forordning om EUs språk ble vedtatt 15. april 1958. EU har 24 offisielle språk. Unntak gjelder for luxembourgsk (offisielt i Luxembourg) og tyrkisk (offisielt på Kypros) selv om de er offisielle i disse to landene

Språkpolitikk er de enkelte medlemslandenes eget ansvar i EU. EU fremmer imidlertid flerspråklighet via subsidier, og oppfordrer innbyggerne til å lære minst to språk i tillegg til morsmålet. Det mest talte språket i EU er tysk, mens språket flest forstår er engelsk.

Fransk er offisielt språk i de tre byene som er politiske sentrum i EU: Brussel (Belgia), Strasbourg (Frankrike) og Luxembourg (Luxembourg), mens katalansk, galisisk og russisk (i de baltiske landene) er de mest brukt ikke-offisielle språka i EU.

 ISO Språk Offisielt i Språkfamilie Språkets navn på EU  Bulgarsk  Indoeuropeisk – slavisk   Dansk  Indoeuropeisk – germansk   Engelsk  (med irsk) (med maltesisk) Indoeuropeisk – germansk   Estisk  Uralsk   Finsk  (med svensk) Uralsk   Fransk  (med nederlandsk og tysk) (med tysk og luxembourgsk) Indoeuropeisk – romansk   Gresk  (med tyrkisk) Indoeuropeisk   Irsk  (med engelsk) Indoeuropeisk – keltisk   Kroatisk  Indoeuropeisk – slavisk   Italiensk  Indoeuropeisk – romansk   Latvisk  Indoeuropeisk – baltisk   Litauisk  Indoeuropeisk – baltisk   Maltesisk  (med engelsk) Afroasiatisk   Nederlandsk  (med tysk og fransk) Indoeuropeisk – germansk   Polsk  Indoeuropeisk – slavisk   Portugisisk  Indoeuropeisk – romansk   Rumensk  Indoeuropeisk – romansk   Slovakisk  Indoeuropeisk – slavisk   Slovensk  Indoeuropeisk – slavisk   Spansk  Indoeuropeisk – romansk   Svensk  (med finsk) Indoeuropeisk – germansk   Tsjekkisk  Indoeuropeisk – slavisk   Tysk  (med nederlandsk og fransk) (med fransk og luxembourgsk) Indoeuropeisk – germansk   Ungarsk  Uralsk 

 Referanser 


Kategori:Lister over språk