Kitáb-i-Íqán

Iqan eller Kitáb-i-Íqán (Visshetens Bok) (, persisk كتاب ايقان ) er en hellig tekst innen bahai, skrevet av grunnleggeren  Bahá'u'lláh ca. 1862-1863, ved slutten av hans landsforvisning i Bagdad, som et svar til en av Bábs morbrødre. I boken beskriver han sin teologi, og tar opp temaet Guds enhet; de guddommelige budbærerne blir sett som "speil" via menneskene kan forstå Gud, og den essensielle enheten i deres læresetninger.

Det sentrale budskapet er at bahai er en monoteistisk religion, at det finns bare en Gud. Religionen er en enhet (men med mange guddommelige budbærere eller manifestasjoner og profeter), og at menneskeheten også er en enhet. Bahá'u'lláh presenterer i boken hva han oppfatter som bevis for den guddommelige skikkelsen i Bábs åpenbaring. Han beskriver videre hvordan profetene opp gjennom tiden møter opposisjon og fornektelse gjennom åndelig blindhet og gjerrighet hos et fanatisk lederskap og presenterer de kvaliteter den sanne søkeren må ha. Videre tar han opp den åndelige meningen angående profetier rundt Kristi gjenkomst, den tolvte imam og begreper som oppstigelse og dommedag. 

Boken ble første gang trykket i 1881 i Bombay. 

 Teksten på norsk 
 Teksten finnes i antologien Bahá’í-troens skrifter, 2007

 Eksterne lenker 
 Søk i den engelske utgaven av Kitáb-i-Íqán

Kategori:Verk av Bahá'u'lláh
Kategori:Bokserien Verdens hellige skrifter
Kategori:Bøker fra 1881