Marokko

Marokko, offisielt Kongeriket Marokko, er et monarki i Nord-Afrika. Landet har en lang kyststripe mot Atlanterhavet, som bøyer av ved Gibraltarstredet og inn i Middelhavet. Mot øst grenser landet mot Algerie. Landets grenser er omstridt. Marokko hevder herredømme over Ceuta, Melilla, men mer omstridt også Vest-Sahara. Marokko har reelt sett administrert nesten hele av sistnevnte territorium siden 1975. Hovedstaden Rabat og landets finansielle sentrum og største byområde, Casablanca, ligger begge ved atlanterhavskysten.

Marokko forlot Organisasjonen for afrikansk enhet (OAU) i 1984 som protest mot at Den saharawiske arabiske demokratiske republikk ble innlemmet, men ble i 2017 igjen medlem i etterfølgeren Den afrikanske union (AU).   Det er medlem av Den arabiske liga, Maghreb-unionen, Den islamske konferanse, Middelhavsdialoggruppen og G77 og er en viktig ikke-NATO alliert av USA.

Marokko er et land der majoriteten av befolkningen er marokkanske arabere, ofte kjent som «marokkanere». Samtidig finnes det også minoritetsgrupper som bor i grenseområdene og avsidesliggende områder av landet som ikke anser seg selv som en del av den marokkanske nasjonen og anser seg selv for å ha en egen identitet.

Navn
Det fullstendige arabiske navnet på landet betyr «det vestlige kongedømmet». Al-Maghrib (المغرب, som betyr vesten) brukes vanligvis. I historiske referanser pleide historikere å referere til Marokko som al-Maghrib al-’Aqṣā (المغرب الاقصى, lengst i vest) for å skille landet fra den historiske regionen kalt Maghrib. Navnet Marokko stammer i mange andre språk fra navnet til den tidligere hovedstaden, Marrakech (مراكش – darija: Mærræksh, klassisk: Murrākush, tamazight og tasjelhit språk: Murakush), som kommer fra gamle berberiske ord, «Amur n Akush», som betyr «Guds land».

 Geografi 

Marokko grenser til Algerie i øst og sørøst, men grensen mellom de to landene har vært stengt siden 1994. Langs middelhavskysten ligger fire spanske enklaver: Ceuta, Melilla, Peñón de Vélez de la Gomera og Peñón de Alhucemas, i tillegg til flere øyer, inkludert Perejil og Chafarinas. Utenfor atlanterhavskysten tilhører Kanariøyene Spania, mens Madeira i nord er portugisisk. I nord grenser Marokko til og kontrollerer deler av Gibraltarstredet, noe som gir landet makt over vannveien inn og ut av Middelhavet. Riffjellene dominerer regionen som grenser til Middelhavet fra nordvest til nordøst og Atlas-fjellene går som en ryggrad fra sørvest til nordøst. Det meste av befolkningen bor nord for disse fjellene, mens ørkenen ligger sør for dem. Det meste av den sørøstlige delen av landet er del av Sahara-ørkenen og er dermed tynt befolket og ikke produktiv økonomisk sett. I sør ligger Vest-Sahara, en tidligere spansk koloni som ble okkupert av Marokko i 1975. Marokko hevder at Vest-Sahara er del av dets territorium og henviser til det som de sørlige provinsene. Dette er imidlertid ikke anerkjent av FN, og Vest-Sahara er derfor et omstridt territorium.

Klima
Landet har middelhavsklima som blir mer ekstremt i de indre regionene hvor fjellene ligger. Terrenget er slik at kystslettene er rike og dermed er ryggraden i landbruket. Skoger dekker rundt 12 % av landet, mens dyrkbar jord utgjør 18 %. 5 % har irrigasjon.

Demografi

Marokko er det fjerde mest befolkede arabiske landet etter Egypt, Sudan og Algerie. 

Der er ingen betydelige genetiske forskjeller mellom marokkanske arabere og marokkanske ikke–arabere (det vil si berbere og saharawis). Derfor er det sannsynlig at arabiseringen hovedsakelig var en kulturell prosess uten genetisk erstatning.Universitat Pompeu Fabra  (død lenke) Ifølge European Journal of Human Genetics, var nordvestlige afrikanere genetisk nærmere iberere og andre europeere enn afroamerikanere.European Journal of Human Genetics (2000) 8, 360–366

De fleste mennesker bor vest for Atlasfjellene, en fjellrekke som isolerer landet fra Sahara. Casablanca er handels– og industrisenteret og landets ledende havn. Rabat er styresmaktens sete, Tanger er inngangen til Marokko fra Spania og også en betydelig havn, Fez er det kulturelle og religiøse senteret og det hovedsakelig «berbiske» Marrakech er et betydelig turistsentrum.

 Språk 
Marokkos offisielle språk er arabisk. Landets særskilte arabiske dialekt kalles marokkansk arabisk. Rundt 12 millioner (40 % av befolkningen), hovedsakelig i jordbruksområder, snakker berbisk (tamazight) som i Marokko kjenner tre forskjellige dialekter (tarifit, tashelhiyt og sentral-atlassisk tamazight), enten som førstespråk eller tospråklig med den talte arabiske dialekten.Encarta  (død lenke) Fransk som er Marokkos uoffisielle andrespråk, blir lært av alle og fungerer fremdeles som Marokkos primærspråk i handel og økonomi. Det er også vidt utbredt i utdanning og i styret av landet. Rundt  marokkanere i den nordlige delen av landet snakker spansk som andrespråk parallelt med tarifit. Engelsk, som fremdeles er langt bak fransk og spansk, er raskt i ferd med å bli det foretrukne fremmedspråket blant utdannet ungdom. Nasjonale utdanningsreformer som trådte i kraft sent i 2002, har resultert i at engelsk blir undervist i alle offentlige skoler fra fjerde skoleår av.

 Religion 
De fleste marokkanerne er sunnimuslimer av arabisk, berbisk eller blandet arabisk–berbisk opphav. Araberne invaderte Marokko i det 7. århundre og etablerte sin kultur der. Marokkos jødiske minoritet har sunket betraktelig og teller rundt . De fleste av de  utenlandske beboerne er franske eller spanske, mange er lærere eller teknikere og stadig flere pensjonister, særlig i Marrakech.

Historie
Området til dagens Marokko har vært bebodd siden yngre steinalder, rundt 8000 f.Kr., som sporene etter Capsien-kulturen tyder på, i en tid da Maghreb var mindre tørr enn det er i dag. Mange teoretikere mener berberspråkene antagelig ankom omtrent samtidig som jordbruket og ble overtatt av den eksisterende befolkningen i tillegg til immigrantene som tok det med seg. Moderne genetiske analyser har bekreftet at forskjellige befolkninger har bidratt til dagens befolkning, inkludert berbere, arabere, fønikere, sefardiske jøder og subsahariske afrikanere. Berberne, ofte henvist til i moderne etniske aktivistsirkler som «amazigh», er også kjent av deres regionale etniske identitet som chleuh. I den klassiske perioden var Marokko kjent som Mauretania, selv om dette ikke må forveksles med dagens Mauritania.

Nord-Afrika og Marokko ble sakte trukket inn i den videre oppadgående middelhavsverdenen gjennom fønikiske handelskolonier og bosetninger i den sene klassiske perioden. Fønikernes ankomst markerte begynnelsen på et langt engasjement i Middelhavet ettersom denne strategiske regionen var del av Romerriket som Mauretania Tingitana. I det 5. århundre e.Kr., da Romerriket var i ferd med å gå i oppløsning, falt regionen til vandalene, vestgoterne og bysantinske grekere i rask rekkefølge. I løpet av denne tiden forble de høye fjellene i det meste av dagens Marokko uavhengige og forble i hendene til deres berbiske innbyggere.

I år 670 erobret Okba ibn Nafi den nordafrikanske kyststripen på vegne av umajjadiske kalifatet i Damaskus. De fleste av berberne konverterte til islam og dannet stater som kongedømmet Nekor. Landet brøt snart med de fjerne abbaside–kalifenes kontroll under Idris ibn Abdallah som grunnla Idrisid-dynastiet. Marokko ble et utdanningssenter og en betydelig regional maktfaktor.


Alaouite-dynastiet fikk til slutt kontroll. Marokko stod ovenfor spansk og ottomansk aggresjon. Alaouitene lyktes i å stabilisere sin posisjon, og mens kongedømmet var mindre enn de foregående i regionen, forble det ganske velstående. I 1684 annekterte de Tanger.

Marokko var den første nasjonen som anerkjente nykomlingen USA som en uavhengig stat i 1777. Den marokkansk-amerikanske vennskapstraktaten står fortsatt som USAs eldste ubrutte vennskapstraktat. Den ble signert av John Adams og Thomas Jefferson og har blitt videreført uavbrutt siden 1783. USAs delegasjon (konsulat) i Tanger er den første eiendommen den amerikanske regjeringen har eid utenfor eget land. Bygningen huser nå Tangier American Legation Museum.

Vellykkede portugisiske forsøk på å kontrollere atlanterhavskysten i det 15. århundre hadde ikke særlig innvirkning på det middelhavsorienterte hjertet av Marokko. Etter Napoleonskrigene ble Egypt og det nordafrikanske Maghreb økende uregjerlige fra Konstantinopel. Området ble også et gjemmested for pirater under lokale bejs, og ettersom Europa ble industrialisert, i økende grad sett på som et verdifullt område for kolonisering. Maghreb hadde vist større velstand enn den ukjente delen av Afrika og hadde en strategisk viktig posisjon som hadde innvirkning på utgangen av Middelhavet. For første gang ble Marokko en stat av interesse for de europeiske maktene. Frankrike viste sterk interesse i Marokko så tidlig som i 1830. Britisk anerkjennelse i 1904 av Frankrikes innflytelsesfære i Marokko fremprovoserte en tysk reaksjon. Krisen i juni 1905 ble løst ved Algeciras-konferansen i Spania i 1906 som formaliserte Frankrikes «spesielle posisjon» og delte Marokkos politikk til Frankrike og Spania. En annen marokkansk krise fremprovosert av Berlin økte spenningen mellom de europeiske stormaktene. Fez-traktaten (signert 30. mars 1912) gjorde Marokko til et fransk protektorat. I den samme avtalen overtok Spania rollen som beskytter av de nordlige og sørlige sahariske sonene den 27. november samme år.

Mange marokkanske soldater (goumiere) som tjente i den franske hær hjalp europeiske og amerikanske tropper både i første og andre verdenskrig.

Nasjonale politiske partier som oppstod i fotsporene til det franske protektoratet, baserte sine argumenter for marokkansk uavhengighet på erklæringer fra andre verdenskrig som Atlanterhavserklæringen, en felles amerikansk–britisk uttalelse som fremmet blant annet folks rett til å velge styreform som de skulle leve under.  Istiqlal-partiets manifest (uavhengighets-partiet) i 1944 var et av de tidligste offentlige krav om uavhengighet. Partiet stod senere for det meste av lederskapet av den etterfølgende nasjonalistbevegelsen. 


Alle disse hendelsene hjalp til med å øke graden av solidaritet mellom folket og den nylig returnerte kongen. Av denne grunn ble revolusjonen kalt «la révolution du Roi et du Peuple» (kongens og folkets revolusjon) og den feires hver 20. august.

Marokko fikk sin politiske uavhengighet fra Frankrike 2. mars 1956, Frankrike oppgav formelt sitt protektorat i Marokko 7. april samme år. Gjennom avtaler med Spania i 1956 og 1958 ble marokkansk kontroll over visse spanskstyrte områder gjenopprettet, selv om forsøk på å kreve andre spanske koloniale områder gjennom militære operasjoner var mindre vellykkede. Den internasjonaliserte byen Tanger ble reintegrert med signeringen av Tanger-protokollen 29. oktober 1956. Hassan II ble konge av Marokko 3. mars 1961. Hans styre var preget av politisk uro og regjeringens hensynsløse respons gav dem kallenavnet «blyårene». Den spanske enklaven Ifni i sør ble del av det nye Marokko i 1969.

Marokko okkuperte og annekterte den tidligere spanske kolonien Vest-Sahara i 1970-årene, men okkupasjonen er folkerettslig kontroversiell, en endelig løsning på territoriets status mangler fortsatt, og den behandles fortsatt i FNs sikkerhetsråd.

Eksperimentelle politiske reformer i 1990-årene resulterte i etableringen av en tokammers nasjonalforsamling i 1997. Marokko ble gitt major non-NATO ally-status i juni 2004 og signerte frihandelsavtaler med USA og EU.

Marokkos største by, Casablanca, ble utsatt for terroristangrep i 2003. Angrepene var rettet mot vestlige og jødiske mål og førte til 33 omkomne og mer enn 100 skadde, hovedsakelig marokkanere.

I desember 2020 underskrev Marokko som det fjerde arabiske landet en normaliseringsavtale med Israel.

Politikk og administrasjon
Marokkos grunnlov stadfester at landet er et konstitusjonelt monarki med et parlament som velges ved alminnelige valg. Grunnloven ble sist endret etter en folkeavstemning 2011, gjennomført i etterkant av store demonstrasjoner under den arabiske våren. Landet regnes i dag som et relativt demokratisk land.  

Parlamentet består av to kamre og medlemmene velges ved alminnelige valg. Representantsforsamlingen (Majlis al-Nuwab/Assemblée des Répresentants) har 325 medlemmer som er valg for en femårsperiode. 295 blir valgt i valgkretser med flere representanter og 30 fra en nasjonal liste som bare består av kvinner. Rådgivningsforsamlingen (Majlis al-Mustasharin) har 120 medlemmer som velges for perioder på ni år, indirekte valgt fra regionene og organisasjonene i arbeidslivet. Underhuset kan avsette regjeringen gjennom et mistillitsforslag.

Statsministeren er regjeringssjef og den utøvende makt ligger hos regjeringen. Kongen utpeker statsministeren, men statsministeren må tilhøre den største grupperingen i parlamentet. Statsministerens forslag til regjeringsmedlemmer må godkjennes av kongen, men statsministeren har myndighet til å avsette regjeringsmedlemmer og styre den daglige politikken i regjeringen. Regjeringen kan oppløse parlamentet.

Kongen er statsoverhode, «beskytter av troen» og øverstkommanderende for Marokkos væpnede styrker. Han leder ministerrådet, utnevner statsministeren etter valg, utnevner alle medlemmene i regjeringen etter å ha rådført seg med statsministerens anbefalinger. En rekke grunnlovsendringer har begrenset kongens politiske makt, men kongen har beholdt makten i militære og religiøse spørsmål. Da hans far Muhammed V døde, overtok kong Hassan II tronen i 1961. Han styrte Marokko de neste 38 årene frem til han døde i 1999. Hans sønn, kong Muhammed VI, overtok tronen i juli 1999.

 Menneskerettigheter 
Marokko har fengselsstraff inntil tre år for homofili.

 Regioner 
Som del av desentraliserings- og regionaliseringslovene som nasjonalforsamlingen vedtok i 1997, ble 16 nye regioner opprettet. Den er for tiden den høyeste administrative inndelingen av Marokko. En marokkansk region blir styrt av en wali som blir utpekt av kongen. Walien er også guvernør av provinsen (eller prefekturet) hvor han bor. 

På grunn av konflikten om Vest-Sahara er flere regioner omstridt mellom Marokko og den saharawiske arabiske demokratiske republikk (SADR), nærmere bestemt Guelmim-Es Semara (6), Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra (7) og Oued Ed-Dahab-Lagouira (11). Frisonen, øst for den marokkanske mur, administreres av SADR. Kongedømmet Marokko krever disse som sine sørlige provinser.

Regionene med hovedstad i og regioner i Vest-Sahara i kursiv:

 Nr Provins Hovedstad Areal i km² Innbyggere Innbyggere per km² 1  Chaouia-Ouardigha   Settat 7010    236,2  2  Doukkala-Abda Safi     149,3  3 Fès-Boulemane Fez      79,5  4 Gharb-Chrarda-Béni Hssen Kénitra 8805  1 859 540  211,2  5 Grand Casablanca   Casablanca  1615   3 631 061  2248,3  6 Guelmim-Es Semara Guelmim      3,8  7 Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra Laâyoune   1,8 8 Marrakech-Tensift-El Haouz   Marrakech     99,6  9 Meknès-Tafilalet Meknès    27,0 10 Oriental  Oujda     23,1  11 Oued Ed-Dahab-Lagouira Dakhla     2,0  12 Rabat-Salé-Zemmour-Zaer Rabat  9580  2 366 494  247,0  13 Souss-Massa-Drâa  Agadir      43,9 14 Tadla-Azilal  Béni Mellal      84,7 15 Tanger-Tétouan  Tanger      213,5 16 Taza-Al Hoceima-Taounate  Al Hoceima      74,8  Marokko Totalt Rabat   43,3
(Fra folketellingen 4. september 2004Regions of Morocco på www.statoids.com. Besøkt 13. mars 2011)

 Økonomi
Marokko har signert en frihandelsavtale med EU (med inngang ifra 2010) og USA. Det amerikanske senatet godkjente med 85 stemmer mot 13 den amerikansk-marokkanske frihandelsavtalen 22. juli 2004 som vil la 98 % av gjensidig handel av konsument- og industriprodukter foregå uten toll. Avtalen trådte i kraft i januar 2006.

Den største industrien er gruvedrift av fosfater. Den nest største inntektskilden er fra statsborgere som bor i utlandet som overfører penger til slektninger bosatt i Marokko. Landets tredje største inntektskilde er turisme.

Landet er en av verdens største produsenter og eksportører av kannabis, og kultiveringen og salget gir økonomisk grunnlag for store deler av befolkningen i det nordlige Marokko. Kannabis blir vanligvis foredlet til hasj. Denne aktiviteten står for 0,57 % av Marokkos BNP, anslått til $37,3 milliarder. En FN-studie«Europe's Drug Consumption Stimulates Cannabis Cultivation in Morocco» anslår at kannabiskultiveringen dekker rundt 1340 km² i marokkos fem nordlige regioner. Dette tilsvarer 10 % av det totale området og 27 % av den dyrkbare jorda i det undersøkte området og 1,5 % av landets dyrkbare jord. Marokko er med i FNs narkotikakonvensjon fra 1988 og i 1992 vedtok Marokko lovgivning som skulle sette konvensjonen i verk.

Arbeidsledighetsraten er på 12,1 % (2004), og et overslag fra 1999 anslår at 19 % av den marokkanske befolkningen lever under fattigdomsgrensen.

Selv om Marokko jobber mot endring, har landet historisk sett brukt barnearbeid i stor skala. I 1999 innrømmet den marokkanske regjeringen at over  barn under 15 år var i arbeidsstyrken.BBC News: «World: Africa Child labour rife in Morocco»

 Økonomiske nøkkeltall Verdi % av BNP År, kilde BNP   57,3 mrd US$ 2006, Verdensbanken BNP (vekst) (Verdensbanken)  1,57 %   2005, UNDP Database Konsumpriser 1,4 %       2004, UNDP Database Arbeidsløshet 12,0 % 2003, UN Statistics (unstats.un.org) Handelsbalanse -3,95 mrd US$    2005, UNDP Database Betalingsbalanse  1,02 mrd US$    2005, UNDP Database Utviklingshjelp  0,60 mrd US$   2005, UNDP Database BNP per innb  1.617 US$   2005, UNDP Database

Samfunn
Byer
Marokkos hovedstad er Rabat, og landets største by er havnebyen Casablanca.

Andre byer inkluderer 
Agadir,
Essaouira,
Fez,
Marrakech,
Meknès,
Mohammadia,
Nador,
Oujda,
Ouarzazat,
Safi,
Salé,
Tanger,
Tétouan,
Tiznit og
Tan-Tan.

Utdanning
Utdanning i Marokko er gratis og grunnskolen er obligatorisk (opp til 15 år). Mange barn, særlig jenter på landsbygda, går fremdeles ikke på skole. Marokko har rundt  studenter ved 14 offentlige universiteter. Det eldste, og på noen måter det mest prestisjefylte, er «Muhammed V Universitet» i Rabat, sammen med Al Akhawayn Universitetet i Ifrane (et privat universitet), med fakulteter i jus, vitenskap og de frie vitenskapene. Al-Akhawayn, grunnlagt i 1993 av kong Hassan II og kong Fahd av Saudi–Arabia, er et engelskspråklig, amerikanskinnspirert universitet med rundt 1000 studenter. Universitetet Al Karaouine i Fez har vært et senter for islamske studier i mer enn 1000 år. Ifølge UniCEF var 44 % av alle voksne i landet analfabeter i perioden 2003–2008.UNICEF: Morocco at a glance Imidlertid har et omfattende alfabetiseringsprogram ført til betydelige forbedringer på området.Magharebia: New literacy agency will target Moroccan women, rural dwellers

Kultur
Marokko er et etnisk rikt land med en rik kultur og sivilisasjon. Gjennom sin historie har landet vert vertskap for mange folkeslag fra øst  (fønikere, karthagere, jøder og arabere), sør (afrikanere) og nord (romere, vandalene, maurere og jøder). Alle disse sivilisasjonene har hatt innvirkning på marokkos sosiale struktur. Området tok i mot alle typer trossystem fra hedenskap, jødedom og kristendom til islam.

Hver region har sitt særpreg og bidrar dermed til den nasjonale kulturen og sivilisasjonens arv. Marokko har satt som øverste prioritet å beskytte denne arven og ta vare på sin kulturelle identitet.

Etnisk og kulturelt sett, kan Marokko i dag regnes som det minst arabiske blant de arabiske landene. Hoveddelen av befolkningen er av berbisk opprinnelse.

 Oppføring på UNESCOs lister 
Verdensarvsteder

Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.

 Volubilis – romersk ruinby
 Meknès – tradisjonell arkitektur
 Ksaren i Ait-Ben-Haddou – tradisjonell arkitektur
 Medinaen i Essaouira – tradisjonell arkitektur
 Medinaen i Fez – tradisjonell arkitektur
 Medinaen i Marrakech – tradisjonell arkitektur
 Medinaen i Tétouan – tradisjonell islamsk arkitektur
 Den portugisiske byen Mazagan (El Jadida) – tradisjonell koloniarkitektur
 Rabat – tradisjonell arkitektur og koloniarkitektur

Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv

Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.

 2001 – Kulturområdet i tilknytning til markedspalssen Djemaa el Fna i Marrakech
 2005 – Festivalen «Moussem» i Tan-Tan
 2013 – Middelhavskjøkkenet
 2014 – Kirsebærfestival i Sefrou
 2014 – Argan, praksis og kunnskap om argantreet
 2016 – Falkoneri
 2017 – Taskiwin, kampdans i den vestlige Atlas
 2019 – Gnawa, musikalske begivenheter og forestillinger
 2019 – Daddelpalme, kunnskap, ferdigheter, tradisjoner og praksis
 2021 – Tbourida er en marokkansk rideforestilling
 2021 – Arabisk kalligrafi: kunnskap, ferdigheter og praksis

Se også
 Liste over byer i Marokko

Referanser

Litteratur



Eksterne lenker

Styresmakter
 Kongedømmet Marokko offisiell portal
 Parlamentet i Marokko offisiell side (på fransk og arabisk)
 Velferdstjenestenes side  (på fransk og arabisk)

Nyheter
 allAfrica – Marokko nyhetsoverskrifter
 Maghreb Arabe Presse styresmaktens nyhetstjeneste
 The North Africa Journal  finansnyheter
 Morocco Times En generell nyhetsside på engelsk
 Casafree News på fransk

Oversikt
 Arab Gateway – Morocco
 BBC News – Country Profile: Morocco
 Encyclopaedia Britannica, Morroco – Country Page
 CIA World Factbook – Morocco 
 US State Department – Morocco inkluderer bakgrunnsinformasjon, landstudier og betydelige rapporter 
 GlobalAdrenaline – Morocco
 Marokkos plassering på en 3D-globus (Java)

Samfunn
 Maroc Entrepreneurs : Association dedicated to Promotion of Entrepreneurship in Morocco
  The Moroccan American Community Events Board
 Moroccans around the world (portal på fransk)
 Portal of Moroccans in the U.S.
 Visiting Jewish Morocco En svært komplett og informativ side om historien og kulturen til marokkanske jøder 

Handel og internasjonale forbindelser
 Historisk bakgrunn om amerikansk-marokkanske forbindelser
 EUs forbindelser med Marokko
 Relasjoner mellom Nederland og Marokko
 Marokkansk-amerikansk handelsråd
 Beskrivelser av fordelene med marokkansk-amerikanske frihandelsavtale
 Moroccousafta en side om den marokkansk-amerikanske frihandelsavtalen
 Den amerikanske utsendingen i Tanger

Vest-Sahara
 Den norske støttekomiteen for Vest-Sahara
 Sahara Update: Nyhetstjeneste om Vest-Sahara

Undersøkelser om Marokko
 En nylig publikasjon om hasjproduksjon og trafikking i Rif-området i Marokko
 Human Rights Watch on Morocco
 Genetisk struktur i nordvest Afrika – en analyse av STR

Turisme og kultur
 ChooseMorocco.com  – Travel to Morocco
 Kart (pdf), lenker til flere
 Vakre bilder fra Marokko på MoroccoSights.com
 Bilder fra Marokko fra flickr
 Den marokkanske festivalen i Washington
 Marokko i Lexicorient
 Magiske Marokko
 Marokkansk kulturserie på About.com  
 Kart over Marokko
  Marokkos nasjonaldag
 Turisme i Marokko


Kategori:Konstitusjonelle monarkier
Kategori:Stater og territorier etablert i 1956