Svenn Stray

Svenn Thorkild Stray (1922–2012) var en norsk advokat og politiker (H), som var stortingsrepresentant for Østfold 1958–1985, formann i Høyres stortingsgruppe 1965–1970 og utenriksminister i både Borten-regjeringen 1970–1971 og Willoch-regjeringen 1981–1986. Stray markerte seg i hovedsak innen utenrikspolitiske og konstitusjonelle spørsmål, men var også med på å forme Høyres sosialpolitikk, ikke minst i stortingsbehandlingen av folketrygden.

 Familie og yrkesliv 
Han vokste opp i Arendal som sønn av tannlege Gudmund Stray og hustru Anne Johanne Marie Frøstrup. Han var nevø av høyesterettsadvokat og venstrepolitiker Christian Stray og fetter av høyesterettsadvokat og venstrepolitiker Signe Marie Stray Ryssdal.

Etter artium ved reallinjen i 1941 begynte han å studere rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo samme år. Den tyske okkupasjonsmakten innledet aksjoner mot studentene i 1943, og Stray flyktet til Sverige, hvor han meldte seg til tjeneste hos norske polititropper. Fra februar 1945 var han med i den norske reservepolitistyrken som ble sendt til Finnmark for å kontrollere de områdene som var befridd av sovjeterne. Stray tjenestegjorde som etterretningsmann i 2. feltbatataljons stab (II/Stab).

Etter krigen fortsatte han studiene og ble uteksaminert som cand.jur. i 1946. Stray var dommerfullmektig ved Oslo byrett og flyttet til Moss da han ble dommerfullmektig ved Moss sorenskriverembede i 1948. Han fikk advokatbevilling i 1950 og hadde eget advokatfirma frem til 2007.

Han hadde langvarige styreengasjementer i Hafslund og Vinmonopolet.

 Politisk arbeid 
Stray ble partipolitisk engasjert i studietiden som formann i Den Konservative Studenterforening i 1946 og formann i Det Norske Studentersamfund i 1947. I egenskap av førstnevnte verv fikk han plass i Høyres sentralstyre, hvor han våget å opponere mot formannen C.J. Hambro, med hensyn til partiets politiske profil og valgkampstrategi. Stray var på linje med den mer reformorienterte Sjur Lindebrække. Stray var medlem av Unge Høyres sentralstyre 1946–1954, fra 1950 som formann.

Fra 1956 til 1979 var Stray medlem av Moss bystyre.

Han var Høyres 1. vara til Stortinget fra kjøpstedene i Østfold og Akershus fylker 1950–1953 og fast innvalgt representant fra Østfold fylke 1958–1985. På den rikspolitiske arenaen var han styreformann i Folk og Forsvar 1955–1971, 1. viseformann i Høyre 1962–1970, parlamentarisk leder 1965–1970, formann i Europabevegelsen 1971–1981 og Stortingets visepresident 1973–1981. Han var medlem av Stortingets sosialkomité 1958–1965, og her nedla han en betydelig innsats sammen med Claudia Olsen i arbeidet med stortingsmeldingen om folketrygden, et steg på veien til reformen vedtatt i 1967. Stray var en tidlig motstander av rett til selvbestemt abort.


Sikkerhets- og forsvarspolitikk ble så hans hovedfelt som medlem av Stortingets utenriks- og konstitusjonskomité 1965–1970 og 1977–1981. Stortingets utvidede utenriks- og konstitusjonskomité var han sogar medlem av 1965–1981, foruten periodene som medlem av Stortingets kirke- og undervisningskomité 1971–1973 og Stortingets justiskomité 1973–1977.

Stray var utenriksminister i to omganger, først ett år i Per Bortens regjering 1970–1971, siden fem år i Kåre Willochs regjering 1981–1986. Han var fungerende statsminister fra 17. april til juni 1984. Ved regjeringsomdannelsen i 1983, da det parlamentariske grunnlaget ble utvidet med statsråder fra Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, gikk Kåre Willoch sterkt inn for å beholde Stray som utenriksminister, ettersom en representant fra sentrumspartiene kunne bety større ettergivenhet overfor sovjetiske krav mot Norge og NATO.

Strays tankegang var at et lite land kunne oppnå størst innflytelse overfor en stormakt ved å opptre som alliansepartner, ikke som dikterende, og han oppnådde betydelige resultater i for eksempel NATO. USA ønsket på et tidspunkt å få med NATO-landene på en økonomisk boikott av Sovjetunionen, og Stray var sterkt involvert i forhandlingene som skrinla dette forslaget, skjønt han holdt en lav profil utad.

 Utmerkelser 
Stray innehadde Deltagermedaljen fra 1945, Kong Olav Vs jubileumsmedalje 1957–1982 og syv utenlandske ordener. Han ble tildelt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden i 1970, Den islandske falkeorden og den spanske Isabella den katolskes orden i 1981, det østerrikske Ærestegnet for fortjenester i 1982, Finlands hvite roses orden i 1983, den japanske Den oppadstigende sols orden i 1983 og franske Den nasjonale fortjenestorden i 1984.

 Referanser 


 Eksterne lenker 




Kategori:Norske utenriksministre
Kategori:Høyre-statsråder
Kategori:Statsråder i Regjeringen Borten
Kategori:Statsråder i Regjeringen Willoch
Kategori:Norske statsråder etter 1945
Kategori:Stortingsrepresentanter fra Høyre
Kategori:Stortingsrepresentanter for Østfold
Kategori:Stortingsrepresentanter 1958–1961
Kategori:Stortingsrepresentanter 1961–1965
Kategori:Stortingsrepresentanter 1965–1969
Kategori:Stortingsrepresentanter 1969–1973
Kategori:Stortingsrepresentanter 1973–1977
Kategori:Stortingsrepresentanter 1977–1981
Kategori:Stortingsrepresentanter 1981–1985
Kategori:Personer fra svensketrafikken 1940–1945
Kategori:Unge Høyres ledelse
Kategori:Lokalpolitikere i Moss
Kategori:Høyre-politikere i Østfold
Kategori:Ledere for Europabevegelsen
Kategori:Formenn av Det Norske Studentersamfund
Kategori:Norske advokater
Kategori:Alumni fra Universitetet i Oslo
Kategori:Deltagermedaljen
Kategori:Finlands hvite roses orden
Kategori:Den islandske falkeorden
Kategori:Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden
Kategori:Personer fra Arendal kommune
Kategori:Den oppadstigende sols orden