Piplerker

Piplerker (Anthus) er ei kosmopolitisk slekt av små sporvefuglar med middels til lang stjert. Saman med erler og piplerkene i slekta Macronyx utgjer dei erlefamilien (Motacillidae). Slekta har vid utbreiing og finst over det meste av verda, bortsett frå dei mest tørre ørkenane, regnskogane og fastlandet i Antarktis.

Piplerker er slanke, lite iaugefallande fuglar som lever på bakken og et insekt i ope landskap. Som dei fleste artar i familien er dei monogame og territoriale. Piplerker hekkar på bakken og legg opptil seks spraglete egg.

 Taksonomi og systematikk 

mini|høgre|Ei newzealandpiplerke (A. novaeseelandiae). Denne arten vart tidlegare rekna som same art som australiapiplerke (A. australis)

Slekta Anthus vart innført i 1805 av den tyske naturforskaren Johann Matthäus Bechstein. Seinare vart heipiplerke vald som typeart. Det vitskaplege namnet kjem frå latin: Anthus viser til ein liten graslandsfugl nemnd av Plinius den eldre.

Molekylære studiar tyder på at slekta oppstod i Aust-Asia for kring sju millionar år sidan (i sein miocen), og spreidde seg til Amerika, Afrika og Europa for om lag 5–6 millionar år sidan. Artsdanninga skjedde raskt i pliocen (5,3–2,6 millionar år sidan), men gjekk saktare under pleistocen. Gjentatte spreiingar mellom kontinent ser ut til å ha vore viktige for å skape nye artar i Eurasia, Afrika og Nord-Amerika, heller enn at artane utvikla seg isolert etter kolonisering. I Sør-Amerika ser derimot geografisk isolasjon (vicariance) ut til å ha vore ein viktig faktor for artsdanning.

 Nolevande artar 

Slekta omfattar 46 artar og er dermed den mest artsrike slekta i familien. Dei nøyaktige artsgrensene er framleis omdiskuterte, og somme system lister berre 34 artar.

Til dømes vart newzealandpiplerke (A. novaeseelandiae), som i dag er delt i fire underartar på New Zealand, tidlegare rekna å omfatte òg australiapiplerke (A. australis), tartarpiplerke (A. richardi), orientpiplerke (A. rufulus) og savannepiplerke (A. cinnamomeus). På den andre sida kan nokre underartar frå subantarktise øyane ved New Zealand bli skilde ut som eigne artar. Desse taksonomiske utfordringane kjem av at fuglane i slekta liknar kvarandre sterkt.

Familien har òg piplerker utanfor slekta Anthus, først og fremst åtte Macronyx-piplerker, på engelsk longclaws. Ei anna er gullpiplerke (Tmetothylacus tenellus), som tilhøyrer ei monotypisk slekt. Denne arten er mellomform i utsjånad mellom Anthus-piplerker og Macronyx-piplerker og er truleg nærare i slekt med sistnemnde. Ein annan art, sitronpiplerke, vert no plassert i slekta Hemimacronyx, som også er rekna som overgangsform mellom piplerker i Anthus og Macronyx. Delinga byggjer både på morfologiske trekk og genetiske analysar.

 Skildring 

mini|høgre|Langnebbpiplerke – fjørdrakta er typisk for slekta, sjølv om denne underarten manglar den sterke stripinga mange piplerker har på brystet

Omtrent halvparten av artane i Arthus har kroppslengd på rundt 14-16 cm. Kortstjertpiplerke (A. brachyurus) er ein av dei minste artane med berre 11,5–12,5 cm. Den største arten kan vere fjellpiplerke (A. hoeschi) på 18,5 cm. Kroppsvekta for slekta under eit ligg mellom 13 og 40 gram. 
Som alle andre medlemmar av familien er dette slanke fuglar med kort hals, lange bein, og ofte svært lange bakklør. Lengda på bakklørne varierer med leveviset: artar som held seg meir i tre har kortare og meir bogeforma klør, medan bakkefuglar har lange, rette klør. Nebbet er langt, slankt og spisst. Kjønna er svært like i både storleik og fjørdrakt.

Fjørdrakta er vanlegvis brun, gråbrun eller kvitaktig, med varierande mengd striper og flekker på rygg, venger og bryst. Den lite iaugefallande drakta gjev fuglane kamuflasje mot jord og stein i det opne terrenget dei lever i. Nokre få artar får meir fargerik hekkedrakt – til dømes har rosenpiplerke (A. roseatus) grøne kantar på vengfjørene. 
Madanga (Anthus ruficollis) på Buru i Molukkane, om han blir ståande i slekta, skil seg påviseleg ut i fjørdrakt med olivengrøn overside, grått hovud og underside, og oransje strupe. 

 Utbreiing og leveområde 

mini|høgre|Kanaripiplerke (Anthus berthelotii) finst berre på Madeira og Kanariøyane

Piplerker har ei kosmopolitisk utbreiing og finst på det meste av verdas landareal. Dei er den einaste slekta i familien som er vidt utbreidd i Amerika frå arktiske øyar i Canada med myrpiplerke (A. rubescens), til Tierra del Fuego i sør med arten correnderapiplerke (A. correndera).

Tre artar lever i Nord-Amerika, sju i Sør-Amerika, og resten i Eurasia, Afrika og Australia, i tillegg til to artar på atlantiske øyar. Seks artar lever på meir enn eitt kontinent.

mini|venstre|Trepiplerke hekkar i Europa og Nord-Asia og overvintrar i India og Afrika

Som venta hos ei så vidt utbreidd slekt, lever piplerker i mange typar ope habitat. Dei er knytte til grasland i alt frå havnivå til alpin tundra. Nokre, som skjerpiplerke og sørgeorgiapiplerke, held til i fjøresteinane, medan andre lever i fjellområda.

Slekta finst frå arktisk tundra og subantarktiske øyar til tropane, men ikkje i tett regnskog. Nokre artar, som miombopiplerke i Sør-Afrika, lever på opne savannar og i miombo-skog.

Nokre artar er stasjonære året rundt, til dømes kanaripiplerke på Madeira og Kanariøyane, medan andre er delvis nomadiske eller gjer fugletrekk. Trepiplerke og fleire nordlege artar er langdistansetrekkarar, medan fjellpiplerke i Sør-Afrika berre flyttar nokre hundre kilometer nordover vinterstid. Trekket skjer gjerne i flokkar, både dag og natt. Eit unnatak er præriepiplerke (A. spragueii) i Amerika, som berre trekker på dagtid.

 Åtferd og økologi 

mini|høgre|Myrpiplerke viftar med stjerten både sidevegs og opp og ned

Piplerker er aktive bakkefuglar som held seg på marka mesteparten av tida. Dei flyg under visingsspel, på trekk eller når dei vert uroa. Nokre artar nyttar òg tre, buskar, steinar eller termittuer som utkikkspunkt.

Som erlene rører dei ofte på stjerten. Måten dei gjer det på kan hjelpe til å skilja artar som elles liknar mykje på kvarandre. Til dømes viftar bergpiplerke stjerten raskt, medan sibirpiplerke (A. hodgsoni)  gjer det meir langsamt. Myrpiplerke rører stjerten både opp og ned og sidevegs. Føremålet med denne åtferda er ikkje heilt klart, men hos erler er det truleg eit signal til predatorar om at fuglen er på vakt.

 Føde 

Føda åt piplerker består mest av små virvellause dyr. Insekt utgjer hovuddelen av føda – mellom anna fluger, biller, grashopper, teger, maur, bladlus og sommarfuglar i både larve- og vaksenstadium.

Dei tek òg edderkoppar, og meir sjeldan meitemakk og skorpionar. Piplerker er opportunistiske og et det som er mest tilgjengeleg, og samansetninga av føda varierer med sesong og område.

Hos somme artar skil kosten til dei vaksne seg frå det dei gjev ungane – til dømes et trepiplerke mykje biller sjølv, men gjev larver og mjukare insekt til ungane.

Artar som lever langs kysten kan òg eta krepsdyr og skjel, og skjerpiplerke er observert medan ho et fisk som lunde har mista under jakt. Nokre artar tek òg bær og frø i visse periodar.

 Artsliste 

Anthus i rekkjefølgje etter AviList v2025:
 Norsk namn Vitenskapleg namn Autor Engelsk namn Kroppslengd, vekt og utbreiing IUCN status Bergpiplerke  Anthus sylvanus  (Hodgson, BH, 1845)  Upland pipit  17 cm; 19 g; Himalaya, Sør-Kina (bratte skråningar med stein og gras) LC Mongolpiplerke  Anthus godlewskii  (Taczanowski, W, 1876)  Blyth's pipit  15–17 cm; 17–30,5 g; Sentral- og Aust-Asia vinter i India (tørre habitat)  LC Fjellpiplerke  Anthus hoeschi  Stresemann, EFT, 1938  Mountain pipit  18,5 cm; 23,5–31 g; hekkar i Drakensberg, Sør-Afrika, overvintar i austlege Angola til nordvestlege Zambia  NT Markpiplerke  Anthus campestris  (Linnaeus, C, 1758)  Tawny pipit  16,5–17 cm; 17-32 g; Eurasisk steppel/åkerlandskap (Vest-Asia, Europa)  LC Kanaripiplerke  Anthus berthelotii  Bolle, CA, 1862  Berthelot's pipit  14 cm; 16–19 g; Kanariøyane, Madeira (tørr, halvørken)  LC Langnebbpiplerke  Anthus similis  (Jerdon, TC, 1840)  Long-billed pipit  17-20 cm; 30–35 g; Afrika sør for Sahara, sørvestlege Asia (tørre habitat)  NE Slettepiplerke  Anthus vaalensis  Shelley, GE, 1900  Buffy pipit  15–18,5 cm; 23–37 g; sørlege Afrika (steppe/grasland)  LC Miombopiplerke  Anthus nyassae  Neumann, OR, 1906  Wood pipit  18 cm; 24–26 g; sørlege Afrika (miombo/skogsteppe)  LC Kappiplerke  Anthus nicholsoni  Sharpe, RB, 1884  Nicholson's pipit  17-20 cm; 22–25 g; sørvestlegaste Afrika (steina åsar med kratt/open skog)  NE Newzealandpiplerke  Anthus novaeseelandiae  (Gmelin, JF, 1789)  New Zealand pipit  17–18 cm; New Zealand inkl. nærliggjande øyar  NE Australiapiplerke  Anthus australis  Vieillot, LJP, 1818  Australian pipit  17–18 cm; Australia, Tasmania (open mark)  NE Kongopiplerke  Anthus pallidiventris  Sharpe, RB, 1885  Long-legged pipit  18 cm; sørvestlege Kamerun til nordlege Angola  LC Malindipiplerke  Anthus melindae  Shelley, GE, 1900  Malindi pipit  14,5-16 cm; 19–27 g; austlege Somalia og nordaustlege Kenya (kystnære grasland)  LC Brannpiplerke  Anthus leucophrys  Vieillot, LJP, 1818  Plain-backed pipit  15–17 cm; 21–32 g; Afrika sør for Sahara (savanne)  LC Savannepiplerke  Anthus cinnamomeus  Rüppell, WPES, 1840  African pipit  16–17 cm; 18–31 g; Afrika sør for Sahara (grasland og savanne)  LC Tartarpiplerke  Anthus richardi  Vieillot, LJP, 1818  Richard's pipit  17–18 cm; 21-40 g; Aust- og Sentral-Asia; overvintring i Sør-Asia (opent land)  LC Orientpiplerke  Anthus rufulus  Vieillot, LJP, 1818  Paddyfield pipit  15-16 cm; 17–23 g; Sør-Asia og Sør-Øst-Asia (risfelt, jordbruksland)  LC Stripepiplerke  Anthus lineiventris  Sundevall, CJ, 1850  Striped pipit  17–18 cm; 30–35 g; Afrika sør for Sahara (skogrand/opent buskas)  LC Steinpiplerke  Anthus crenatus  Finsch, FHO; Hartlaub, KJG, 1870  African Rock pipit  15–18 cm; 28–39 g; fjell/steinland i Sør-Afrika  NT Sokokepiplerke  Anthus sokokensis  Van Someren, VGL, 1921  Sokoke pipit  12 cm; 12–17 g; kystskog (Kenya og Tanzania, Sokoke-område)  EN Kortstjertpiplerke  Anthus brachyurus  Sundevall, CJ, 1850  Short-tailed pipit  11,5-12,5 cm; 16–17 g; Afrika subsahara (busksteppe)  LC Buskpiplerke  Anthus caffer  Sundevall, CJ, 1850  Bushveld pipit  12,5-13,5 cm; 16–18 g; Angola og søraustlege Afrika  LC Præriepiplerke  Anthus spragueii  (Audubon, JJ, 1844)  Sprague's pipit  15–17 cm; 20–28 g; grassteppe i Nord-Amerika (prærie)  VU Graspiplerke  Anthus chii  Vieillot, LJP, 1818  Yellowish pipit  10,5–14 cm; 13–18 g; Sør-Amerika (opent grasland, pampas)  LC Argentinapiplerke  Anthus furcatus  d'Orbigny, ACVMD; de Lafresnaye, NFAA, 1837  Short-billed pipit  14–14,5 cm; 20 g; Argentina og Uruguay (fjell/steppe)  LC Punapiplerke  Anthus brevirostris  Taczanowski, W, 1875  Puna pipit  14 cm; 20 g; høgland i Andes, sentrale Peru gjennom Bolivia til nordlege Argentina (Puna)  LC Perupiplerke  Anthus peruvianus  Nicholson, F, 1878  Peruvian pipit  13-14 cm; kysten av Peru  LC Chacopiplerke  Anthus chacoensis  Zimmer, JT, 1952  Pampas pipit  13 cm;  Pampas, søraustlege Sør-Amerika (Paraguay og Argentiina)  LC Pampaspiplerke  Anthus hellmayri  Hartert, EJO, 1909  Hellmayr's pipit  14–16 cm; 16–21 g; seks land i søraustlege Sør-Amerika (pampas/grasland)  LC Paramopiplerke  Anthus bogotensis  Sclater, PL, 1855  Paramo pipit  15 cm; høgfjell i Andes, (paramo-sona)  LC Okerpiplerke  Anthus nattereri  Sclater, PL, 1878  Ochre-breasted pipit  13,5–15 cm;  Paraguay, Uruguay, sørlegaste Brasil (grovsteppe/grasland)  VU Sørgeorgiapiplerke  Anthus antarcticus  Cabanis, JL, 1884  South Georgia pipit  16,5 cm; Sør-Georgia (subantarktisk øygruppe)  LC Correnderapiplerke  Anthus correndera  Vieillot, LJP, 1818  Correndera pipit  14–16 cm; 15–26,5 g; sentrale-sørlege Sør-Amerika (grasland, Patagonia)  LC Tundrapiplerke  Anthus gustavi  Swinhoe, R, 1863  Pechora pipit  14 cm; 20–26 g; nordlege Eurasia; overvintrar i Sør-Asia  LC Madanga  Anthus ruficollis  (Rothschild, LW; Hartert, EJO, 1923)  Madanga  13 cm;  endemisk til Buru i Molukkane, Indonesia (skog)  EN Papuapiplerke  Anthus gutturalis  De Vis, CW, 1894  Alpine pipit  17,5-18 cm; Ny-Guinea (fjell/alpint grasland)  LC Nilgiripiplerke  Anthus nilghiriensis  Sharpe, RB, 1885  Nilgiri pipit  17-17,5 cm; sørlege India (Nilgiri-fjella)  VU Trepiplerke  Anthus trivialis  (Linnaeus, C, 1758)  Tree pipit  14-15 cm; 15–39 g; Hekkar i Eurasia, overvintrar i Afrika og India (skog/skogkanter)  LC Sibirpiplerke  Anthus hodgsoni  Richmond, CW, 1907  Olive-backed pipit  15–17 cm; 17–26,5 g; Nord-Asia og fjell i Sør-Asia (skogkant ved taiga, open skog)  LC Lappiplerke  Anthus cervinus  (Pallas, PS, 1811)  Red-throated pipit  14–15 cm; 16–29 g; Nordlegaste Eurasia; trekk til Sør-Asia/Afrika  LC Rosenpiplerke  Anthus roseatus  Blyth, E, 1847  Rosy pipit  15–16,5 cm; 17–25 g; Sentral-Asia (fjellsteppe)  LC Amurpiplerke  Anthus japonicus  Temminck, CJ; Schlegel, H, 1847  Siberian pipit  15–17 cm; 21 g; austlegste Sibir, austlege Asia  NE Myrpiplerke  Anthus rubescens  (Tunstall, M, 1771)  American pipit  15–17 cm; 21 g; Nord-Amerika (tundra, prærie); streif til Vest-Europa og Casta Rica  NE Heipiplerke  Anthus pratensis  (Linnaeus, C, 1758)  Meadow pipit  14,5-15 cm; 14,5–22 g; Europa og vestlege Asia (eng/hei)  LC Skjerpiplerke  Anthus petrosus  (Montagu, G, 1798)  European Rock pipit  16,5–17 cm; 18–32,5 g; kystnære steinar/klipper i Vest-Europa  LC Vasspiplerke  Anthus spinoletta  (Linnaeus, C, 1758)  Water pipit  15–17 cm; 19–23 g; fjell, myr og ved elvar og innsjøar i Europa og Asia  LC

 Kjelder   

 Denne artikkelen byggjer på «Anthus» frå , den 26. oktober 2025

Referansar

 Bakgrunnsstoff 

Kategori:Erlefamilien
Kategori:Fugleslekter