Operācija "Kompass"

Operācija "Kompass" () bija pirmā lielā britu militārā operācija Rietumu tuksneša kampaņā (1940–1943) Otrā pasaules kara laikā. Britu metropoles, imperatora un Sadraudzības spēki uzbruka Itālijas un Lībijas 10. armijas (maršals Rodolfo Graciāni) spēkiem Ēģiptes rietumos un Kirenaikas, Lībijas austrumu provincē, no 1940. gada decembra līdz 1941. gada februārim.

Rietumu tuksneša spēki (Western Desert Force, WDF) (ģenerālleitnants Ričards O'Konors) ar aptuveni 36 000 vīriem devās piecu dienu reidā no Mersa Matruhas Ēģiptē pret Itālijas 10. armijas pozīcijām, kurās bija aptuveni 150 000 karavīru nocietinātos posteņos ap Sidi Barani Ēģiptē un Kirenaikas rietumos. Britu rietumu tuksneša spēki ātri sakāva itāļus to nocietinātajos posteņos un pie Sidi Barani piespieda pārējo 10. armiju pamest Ēģipti un ieņēma ostas gar Kirenaikas piekrasti Lībijā. 10. armija tika nogriezta, atkāpjoties uz Tripolitāniju Beda Fommas kaujā, bet to paliekas tika vajātas līdz Elageilai Sidras līcī.

Briti sagūstīja vairāk nekā 138 000 itāļu un lībiešu gūstekņu, simtiem tanku, vairāk nekā tūkstoš lielgabalu un daudz lidmašīnu. Rietumu tuksneša spēki zaudēja 1900 kritušu un ievainotu vīru, kas bija aptuveni 10% no kājniekiem. Briti nespēja turpināt uzbrukumu tālāk par Elageilu nolietoto transportlīdzekļu un 1941. gada martā vislabāk aprīkoto vienību novirzīšanas dēļ, lai veiktu operāciju "Luster" Grieķijas kaujā. Itāļi steidzās nosūtīt pastiprinājumus uz Lībiju, lai aizstāvētu Tripoli, ar Vācijas Āfrikas korpusa un Luftwaffe palīdzību.
 Militārā un stratēģiskā situācija 
1940. gada 10. jūnijā Itālija pieteica karu Lielbritānijai un Francijai, tādējādi iesaistoties Otrajā pasaules karā. 13. septembrī Itālijas 10. armijas karaspēks maršala Rodolfo Graciāni vadībā uzsāka ofensīvu Ēģiptē no Kirenaikas austrumiem. Saskaroties ar pārākiem ienaidnieka spēkiem, britu karaspēks, izrādot nelielu pretestību un aprobežojoties ar mobilo vienību reidiem, atkāpās uz Mersa Matruhu. Itāļi apturēja savu virzību 16. septembrī pie Sidi Barani un izveidoja vairākas lielas nometnes.

Nākamo trīs mēnešu laikā itāļi nemēģināja turpināt ofensīvu vai izveidot jaunas aizsardzības pozīcijas. Tā vietā, lai izmantotu savus panākumus, viņi gaidīja, kamēr viņu aizmugures vienības uzbūvēs ceļu un ūdensapgādes sistēmas uz viņu jauno pozīciju.

Visā šajā periodā kaujas operācijas Ziemeļāfrikā aprobežojās ar gaisa spēku darbību. Sešas itāļu divīzijas veidoja platu loku, kas izliecās dienvidaustrumu virzienā. Viens loka gals atradās pie jūras netālu no Sidi Barani, otrs - pie Bir Sofari. Aptuveni 70 kilometrus garajā frontē itāļi nebija izveidojuši nevienu pozīciju vai pat cietokšņu ķēdi. Viņi bija izvietoti lielās nometnēs, kas atradās desmitiem kilometru attālumā viena no otras, bez taktiskas komunikācijas starp tām.

Tikmēr Lielbritānijas spēku komandieris Ēģiptē A. P. Veivels, izmantojot ienaidnieka bezdarbību, nolēma uzsākt pretuzbrukumu.
 Pretinieki 
 Lielbritānija un sabiedrotie 
Tuvo Austrumu pavēlniecība (komandieris feldmaršals Arčibalds Veivels) īstenoja Lielbritānijas spēku vispārējo vadību Tuvajos Austrumos. Operācijā piedalījās pavēlniecībai pakļautās vienības, kas atradās Ēģiptē:
 Armija "Nīla" (komandieris ģenerālmajors Ričards O'Konors). 1. janvārī reorganizēta par XIII armijas korpusu.
 7. bruņutanku divīzija
 4. kājnieku divīzija (Britu Indija) (līdz 12. decembrim nosūtīta uz Sudānu)
 6. kājnieku divīzija (Austrālija) (no 12. decembra)
 7. bruņutanku pulks
 vairākas neatkarīgas artilērijas un tanku vienības armijas pakļautībā.Operation Compass: The First Campaign of the Desert War December 1940 — February 1941 (Part 3): Orders of Battle .
Kopumā Lielbritānijas sauszemes spēkos bija 36 000 vīru, 120 lielgabali un 275 tanki.

Britu tanku vienības sastāvēja no kreiseru tankiem (Mk I, Mk II un Mk III). 7. neatkarīgais tanku pulks bija visbriesmīgākais spēks, kas bija bruņots ar 50 "Matilda" tankiem, pret kuru bruņām gan itāļu tanki, gan prettanku aizsardzība bija bezspēcīga. Kamēr Matilda divu mārciņu (40 mm) lielgabali varēja caursist jebkura itāļu tanka bruņas.

Gaisa atbalstu sniedza RAF Nr. 202 grupa (komandieris Reimonds Kolišo) ar 142 lidmašīnām.
 Itālija 
Spēku vispārējo vadību Ziemeļāfrikā īstenoja maršals Rodolfo Graciāni.
 10. armija (komandieris ģenerālis I. Gariboldi, no 23. decembra Džuzepe Tellera).
 20. korpuss (komandieris ģenerālleitnants Ferdinando Kona)
 60. kājnieku divīzija "Sabratha"
 21. korpuss (komandieris ģenerālleitnants Lorenco Dalmaco)
 63. kājnieku divīzija "Sirene"
 64. kājnieku divīzija "Catanzaro"
 22. korpuss (komandieris ģenerālleitnants Petasi Manela)
 61. kājnieku divīzija "Sirte"
 23. korpuss (komandiere ģenerālleitnants Annibale Bergoncoli)
 1. melnkreklu divīzija "23. marts"
 2. melnkreklu divīzija "28. oktobris"
 62. kājnieku divīzija "Marmarica"
 Lībijas korpuss (komandieris ģenerālleitnants Sebastjāno Gallina)
 4. melnkreklu divīzija "3. janvāris"
 1. Lībijas divīzija "Sibelle"
 2. Lībijas divīzija "Pescatori"
 Mehanizētā grupa Pjetro Maleti vadībā
 Vairākas neatkarīgas artilērijas un tanku vienības armijas pakļautībā
Kopumā Itālijas sauszemes spēkos bija 150 000 vīru, 1600 lielgabalu un 600 tanki.

Starp tankiem itāļiem bija vieglie tanki L3/35 un vidējie tanki M11/39. M11/39 bija vājas bruņas un neefektīvs lielgabals (atrodas tanka korpusā, nevis tornī), un tas bija ievērojami sliktāks par britu tankiem.

Gaisa atbalstu sniedza 5. eskadriļa (ko komandēja ģenerālis Filipe Porro) ar 331 lidmašīnu.
 Operācijas plāns 
Britu ofensīvas plāns paredzēja uzbrukumu starp attālākajām itāļu nometnēm Nibeivā un Bir Sofari, nostiprinot uzbrukuma dienvidu flangu un pēc tam pagriežoties uz ziemeļiem, lai ietriektos galveno itāļu spēku aizmugurē.

Sākotnēji operācija bija plānota kā īsa, piecu dienu ofensīva, kuras mērķis bija padzīt itāļus no Ēģiptes. Tomēr sākotnējo panākumu dēļ ofensīva tika paplašināta arī uz Lībiju.Richard Mead. Churchill’s Lions: A biographical guide to the key British generals of World War II. — Stroud: Spellmount, 2007. — 331 p. — ISBN 978-1-86227-431-0

1940. gada 7. uz 8. decembri naktī vadošās britu vienības devās ceļā no Mersa Matruhas un veica savu pirmo maršu 45 km garumā. 8. decembrī tās atpūtās dienas laikā, itāļiem nepamanītas, un tajā pašā naktī sasniedza savas ofensīvas sākuma pozīcijas.
 Operācijas gaita 
 Pirmā fāze (9.–12. decembris) 
9. decembra agrā rītā britu artilērija sāka intensīvu Nibeivas nometnes, kur bija izvietota Pjetro Maleti mehanizētā grupa, bombardēšanu. Vienlaikus 7. neatkarīgais tanku pulks un 11. Indijas kājnieku brigāde uzbruka nometnei no ziemeļrietumiem, kur, pēc britu izlūkdienesta datiem, nometnes aizsardzība bija visvājākā. Pēc īsas, sīvas kaujas līdz pulksten 8:30 no rīta itāļu nometne tika ieņemta, ģenerālis Maleti tika nogalināts un aptuveni 2000 itāļu tika sagūstīti.

Tikmēr britu jūras spēki bombardēja Maktilu, Sidi Barani un piekrastes ceļu, kamēr lidmašīnas uzbruka Itālijas lidlaukiem.

Pēc tam britu tanki pagriezās uz ziemeļiem un līdz dienas beigām bija ieņēmuši vēl divas itāļu nometnes. 9. decembrī britu karaspēks devās uz priekšu pret itāļu nometņu grupu ap Sidi Barani. Līdz dienas beigām briti bija ieņēmuši lielāko daļu ienaidnieka pozīciju.

Itāļu 10. armijas paliekas patvērās Bardijas cietoksnī, kuru drīz vien aplenca briti. Šeit ofensīva apstājās, jo vienīgā kājnieku divīzija tika nosūtīta uz Sudānu. Pēc karaspēka ierašanās no Palestīnas ofensīva turpinājās.
 Otrā fāze (3.–22. janvāris) 
1941. gada 1. janvārī armija "Nīla" tika reorganizēta par XIII armijas korpusu. 3. janvārī britu un Austrālijas spēki uzsāka uzbrukumu Bardijai. 6. janvārī, izrādot nelielu pretestību, Bardijas garnizons kapitulēja un tika sagūstīti 36 000 itāļu karavīru.

Pēc Bardijas ieņemšanas 7. bruņutanku divīzija un 19. Austrālijas brigāde turpināja uzbrukumu Tobrukai, un līdz 9. janvārim pilsēta bija ielenkta. Itāļu spēki Tobrukā palika aplenkti divpadsmit dienas. 21. janvārī tumsas aizsegā O'Konors uzsāka ofensīvu ar trim Austrālijas brigādēm, un pilsēta tika ieņemta nākamajā dienā. Sabiedrotie šeit sagūstīja 25 000 ieslodzīto, 236 lielgabalus, 23 tankus un vairāk nekā 200 citus transportlīdzekļus.
Šeit ofensīva atkal apstājās, jo Lielbritānijas valdība apsvēra desanta iespēju Grieķijā, kurai uzbruka Itālija. Tomēr Grieķijas valdība uzskatīja, ka Lielbritānijas desants Grieķijā novestu pie Vācijas iejaukšanās Itālijas-Grieķijas karā. Tāpēc tā ieteica Lielbritānijai turpināt ofensīvu Ziemeļāfrikā.
 Trešais posms 
Britu operatīvā vienība ģenerāļa O'Konora vadībā devās uz Bengāzī, uzzinot, ka itāļu spēki gatavojas pamest pilsētu un atkāpties uz Elageilu. O'Konors nolēma novērst itāļu atkāpšanos. 4. februārī britu tanki un bruņumašīnas uzsāka strauju uzbrukumu. 5. februārī briti ieņēma pozīcijas netālu no Beda Fommas, ienaidnieka bēgšanas ceļā. Vairākas atkāpjošās itāļu kolonnas tika sakautas.

6. februāra rītā galvenie itāļu spēki tuvojās britu pozīcijām. Sekojošo tanku kauju rezultātā britiem izdevās iznīcināt un sabojāt līdz pat 100 itāļu tankiem. Pēc tam ienaidnieka kājnieki sāka padoties. Aptuveni 20 tūkstoši cilvēku tika sagūstīti, vairāk nekā 200 lielgabalu un 120 tanki tika konfiscēti.
 Rezultāti 
Itāļu 10. armija zaudēja vismaz 5500 kritušos, aptuveni 10 000 ievainotos, 133 298 sagūstītos un 420 tankus un 845 lielgabalus. Itālijas spēki Ziemeļāfrikā tika sakauti, un britiem ceļš uz Tripoli bija atvērts. Tomēr 12. februārī Lielbritānijas valdība atkal pieprasīja apturēt ofensīvu.

Lēmums apturēt ofensīvu tika pieņemts pēc tam, kad jaunais Grieķijas premjerministrs piekrita britu karaspēka izsēdināšanai Grieķijā. Kā iepriekšējā Grieķijas valdība bija paredzējusi, pēc tam sekoja Vācijas iebrukums Grieķijā.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 La battaglia della Marmarica
 A few memories of Corporal Nazzareno Ganino of the Sabratha Division
 The Italian Army in Egypt during World War II
 The Engagement at Derna, AWM 
 Animated Map of Operation Compass
 Operation Compass Desert War.net

Kategorija:Otrais pasaules karš
Kategorija:Operācijas Otrajā pasaules karā