Salvatore Todaro

Salvatore Bruno Todaro (; dzimis ; miris ) bija itāļu jūras spēku virsnieks un zemūdenes kapteinis Otrā pasaules kara laikā. Viņš ir vislabāk pazīstams ar savu dalību Atlantijas kaujā un diviem gadījumiem, kad viņš drošībā aizvilka glābšanas laivas ar izdzīvojušajiem no kuģiem, ko viņš bija nogremdējis.

 Biogrāfija 
Todaro piedzima Sicīlijā, bet uzaudzis Kjodžā. 1923. gada 18. oktobrī viņš iestājās Jūras akadēmijā Livorno un 1927. gadā absolvēja to ar mičmaņa pakāpi. Nākamajā gadā viņš tika paaugstināts par leitnantu un nosūtīts uz Taranto apmācībām gaisa novērošanā. Pēc tam, 1931. gadā, viņš tika norīkots uz Jonijas jūras un Adrijas jūras dienvidu daļas Jūras dienesta štābu Taranto, bet nākamajā gadā — uz smago kreiseri "Trieste".

1933. gadā viņš Livorno apprecējās ar Rinu Aničini, ar kuru viņam bija divi bērni: Džans Luidži (dzimis 1939. gadā) un Grasiella Marina (dzimusi pēc viņa nāves 1943. gadā). 1933. gada 27. aprīlī Todaro ar 187. eskadriļas Savoia-Marchetti S.55 hidroplānu cieta gaisa avārijā, kur viņš tika norīkots par novērotāju. Pēc torpēdas nomešanas kuģis ietriecās jūrā, un Todaro guva mugurkaula lūzumu, kas piespieda viņu visu atlikušo mūžu valkāt korseti.
Pēc dienesta Itālijas Karaliskajos gaisa spēkos (Regia Aeronautica) Ziemeļtirēnu jūras pavēlniecībā viņš 1934. gada 1. oktobrī atgriezās kara flotē (Regia Marina). 1935. gada 4. oktobrī Todaro norīkoja uz Sardīnijas gaisa spēku 146. hidroplānu eskadriļu, un nākamajā gadā viņš kļuva par vecāko virsnieku zemūdenēs Marcantonio Colonna (no 1936. gada 27. aprīļa līdz 14. decembrim) un De Genay (no 1936. gada 14. decembra). 1937. gada 22. maijā viņš saņēma savu pirmo komandiera dienestu mazajā piekrastes zemūdenē H4, kas piedalījās Spānijas Pilsoņu karā, patrulējot republikāņu kuģus; pēc tam viņš komandēja zemūdenes Macalle 1938.—1939. gadā un Jalea 1939.—1940. gadā.Giorgio Giorgerini, Uomini sul fondo. Storia del sommegibilismo italiano dalle origini ad oggi, pp. 448−450−452−463−487−489 1940. gada 27. aprīlī viņš pārņēma zemūdenes Luciano Manara komandēšanu; 1940. gada 1. jūlijā, divdesmit dienas pēc Itālijas iesaistīšanās Otrajā pasaules karā, viņš tika paaugstināts par komandleitnantu, un 26. septembrī viņam tika uzticēta pavisam jaunās okeāna zemūdenes Comandante Cappellini komandēšana. Neilgi pēc zemūdenes būvniecības pabeigšanas tā tika pārcelta uz jauno bāzi Bordo pilsētā, lai piedalītos Atlantijas kaujā.

 Atlantijas kauja 
1940. gada 16. oktobra naktī, pirmās patruļas laikā Atlantijas okeānā pie Madeiras, Cappellini pamanīja Beļģijas tvaikoni Kabalo (5186 tonnas), kas pārvadāja lidmašīnu rezerves daļas, un pēc trim neveiksmīgām torpēdu izšaušanām to nogremdēja ar savu klāja lielgabalu. Pēc tam zemūdene tuvojās glābšanas laivai, kurā atradās divdesmit seši izdzīvojušie, un četras dienas to vilka uz Azoru salām. Kad ceturtajā dienā laiva sāka grimt (bojāta vētras dēļ), Todaro pavēlēja izdzīvojušos jūrniekus uzņemt savā zemūdenē un nogādāt uz Azoru salām, kur viņi droši izsēdās neitrālā teritorijā. Beļģijas virsniekam, kurš pauda pārsteigumu par šādu cilvēcību, Todaro atbildēja: "Esmu jūrnieks tāpat kā jūs. Esmu pārliecināts, ka jūs manā vietā būtu rīkojies tāpat."

1940. gada 22. decembrī Todaro devās no Bordo, lai veiktu vēl vienu patruļu ar Cappellini. 1941. gada 5. janvārī starp Kanāriju salām un Āfrikas krastu Cappellini uzbruka britu bruņotajam tvaikonim Shakespeare (5029 t), nogremdējot to pēc ilgstošas ​​apšaudes, kurā tika nogalināts arī itāļu artilērists. Pēc tam Todaro atkal glābšanas laivu ar divdesmit diviem izdzīvojušajiem aizvilka uz Kaboverdes salām, kur viņi tika droši izsēdināti krastā. Pēc tam Cappellini atsāka patruļu un 14. janvārī uzbruka britu bruņotajam tirdzniecības kuģim Eumaeus (7472 t) pie Frītaunas krastiem; Pēc neveiksmīgas divu torpēdu palaišanas un ilgstošas ​​apšaudes, kurā tika ievainoti deviņi itāļu lielgabalnieki un nogalināts Capellini vecākais virsnieks leitnants Danilo Stipovičs, kuģis Eumaeus tika nogremdēts. Neilgi pēc tam Capellini uzbruka un sabojāja britu hidroplāns Supermarine Walrus. Bojājumi piespieda Todaro meklēt patvērumu Puerto de la Luzā, Grankanārijā. Pēc trīs dienas ilgušiem steigā veiktiem remontdarbiem zemūdene 1941. gada 23. janvārī atkal devās jūrā un atgriezās Bordo. Par šo patruļu Todaro apbalvoja ar Sudraba medaļu par militāro varonību.

Vēlāk Todaro veica vēl divas Atlantijas okeāna patruļas uz Capellini, taču turpmākus panākumus neguva.

 Dienests MAS un nāve 
1941. gada novembrī Todaro brīvprātīgi pieteicās dienestam uz torpēdlaivām (MAS), norīkots uz 4. MAS flotili (4ª Flottiglia MAS), kas bija izvietota Melnajā jūrā; viņš izcēlās Sevastopoles aplenkuma laikā, saņemot vēl vienu Sudraba medaļu par militāro varonību.

Pēc tam viņu pārcēla uz 10. MAS floti, Itālijas Karaliskās Jūras kara flotes speciālo operāciju vienību, un viņam uzdeva plānot un veikt uzbrukumus kaujas kuģiem sabiedroto kontrolētajās ostās Francijas Ziemeļāfrikā pēc operācijas "Lāpa". 1942. gada 13. decembrī, atgriežoties no vienas no šīm operācijām, viņš miegā gāja bojā uz bruņota tralera Cefalo — uzbrukuma kuģu bāzes, kuru pie Galites salām apšaudīja britu Supermarine Spitfire lidmašīna. Viņam pēc nāves piešķīra Zelta medaļu par militāro varonību, un viņa godā nosaukta zemūdeņu klase pēckara Itālijas Jūras kara flotē.

 Attēlojums mākslā un kino 
2023. gadā par Todaro uzņemta itāļu filma Comandante, kur Salvatores Todaro lomā bija aktieris Pjērfrančesko Favīno.

 Atsauces 

 Bibliogrāfija 
 De Angelis, Edoardo i Veronesi, Sandro. Comandant. Edicions del Periscopi. Barcelona. 2024. ISBN 978-84-19332-64-6.
 Giorgerini, Giorgio. Uomini sul fondo. Storia del sommergibilismo italiano dalle origini a oggi. Mondadori. 2002. ISBN 978-8804505372.

 Ārējās saites 

Kategorija:1908. gadā dzimušie
Kategorija:1942. gadā mirušie
Kategorija:Sicīlijā dzimušie
Kategorija:Itālijas militārpersonas
Kategorija:Itālijas virsnieki