Glaukonīts

Glaukonīts (no sengr. γλαυκός "gaiši zaļš") ir hidrovizlu grupas minerāls, mainīga sastāva dzelzs, silīcija un kālija oksīda ūdens alumosilikāts. Minerālam nosaukumu 1828. gadā deva vācu ģeologs un mineralogs Kristians Keferšteins.

 Izplatība 
Kopumā glaukonīts ir autigēns minerāls, kas parasti veidojas jūras vidē.Smith, S. A., and Hiscott, R. N. (1987). Latest Precambrian to Early Cambrian basin evolution, Fortune Bay, Newfoundland fault–bounded basin to platform. Canadian Journal of Earth Sciences 21:1379–1392. Bieži vien tas asociējas ar zema skābekļa līmeņa apstākļiem.Hiscott, R. N. (1982). Tidal deposits of the Lower Cambrian Random Formation, eastern Newfoundland; facies and paleoenvironments. Canadian Journal of Earth Sciences 19:2028–2042.

Parasti glaukonīts tiek uzskatīts par diagnosticējošu minerālu, kas norāda uz kontinentālā šelfa jūras sedimentācijas vidi ar lēniem nogulsnēšanās tempiem un gradācijas robežām. Piemēram, tas ir sastopams juras līdz apakškrīta zaļā smilšakmens nogulumos, kura krāsu veido glaukonīts, un tā koncentrācija pakāpeniski samazinas, tuvojoties sauszemei. To var konstatēt smilšu un mālu formācijās, kā arī piemaisījumu kaļķakmeņos un krītā. Glaukonīts veidojas uz virsmām nogulumiežu diaģenētisku izmaiņu rezultātā, bioloģiskās reducēšanās un turpmākajās minerālu izmaiņās, kas skar dzelzi saturošas vizlas, kā, piemēram, biotītu, kā arī organisko vielu sadalīšanās procesa rezultātā baktēriju iespaidā jūras organismu čaulās. Šajos gadījumos organiskā viela veido reducējošu vidi, kas ir nepieciešama glaukonīta izveidei sākotnēji ar skābekli bagātos nogulumos.

Glaukonīta iegulas parasti ir sastopamas piekrastes smiltīs, atklātā okeānā un seklās jūrās, kā, piemēram, Vidusjūrā. Glaukonīta nav saldūdens ezeros, bet tas ir konstatējams Melnās jūras rietumdaļas šelfa nogulumos.Suttill H. (2009). Sedimentological evolution of the Emine & Kamchia basins, eastern Bulgaria. Thesis submitted for the degree of Master of Philosophy. Baltijā glaukonīta atradnes veido glaukonīta smiltis un māli Igaunijā, kas tālāk iestiepjas Ļeņingradas apgabalā, Krievijā. 

 Pielietojums 
Glaukonītu jau senatnē Eiropā izmantoja gleznotāji kā zaļo pigmentu eļļas krāsās ar nosaukumu "zaļā zeme". Viens no piemēriem ir tā izmantošana krievu ikonu glezniecībā, bet citas piemērs — cilvēka miesas piekrāsošana viduslaiku glezniecībā. Tas tiek izmantots kā minerālais pigments sienu freskās senās Romas Gallijā.Eastaugh, N "Pigment Compendium: A Dictionary of Historical Pigments", page 169. Elsevier, 2004

Glaukonīts, zaļo smilšu pamatkomponents, ir izplatīts kālija (K+) avots augu meslojumā, kā arī tiek izmantots augsnes pH regulēšanai. Tas tiek izmantots augsnes mēslošanai kā organiskajā, tā arī neorganiskajā zemkopībā, gan kā neapstrādāts materiāls (sajaukts atbilstošās proporcijās), gan arī kā izejviela komerciālā pulverveida mēslojuma sintēzē.

Glaukonīts, kā labs sorbents, var tikt izmantots ūdens attīrīšanai, tai skaitā arī no smago  metālu sāļiem. Pateicoties tā katjonu apmaiņas spējām tas tiek izmantots ūdens cietības mazināšanai. Glaukonītu var izmantot teritoriju attīrīšanai no radionukleotīdu piesārņojuma.

 Atsauces 

Kategorija:Filosilikāti