Iesakņošana

Iesakņošana jeb koreņizācija (no ) bija Padomju Savienībā 20. gadsimta 20. gados un 30. gadu sākumā īstenota nacionālā politika, kuras mērķis bija veicināt vietējo nekrievu tautu valodu, kultūru un pārstāvju iesaisti valsts pārvaldē, izglītībā un sabiedriskajā dzīvē.

Politikas oficiālais mērķis bija tautu līdztiesības un pašnoteikšanās nodrošināšana, bet praksē tā kalpoja padomju varas nostiprināšanai Padomju Sociālistiskajās Republikās un autonomajās teritorijās, iekļaujot vietējās elites padomju politiskajā iekārtā un mazinot pretestību lielinieku režīmam.

Iesakņošana paredzēja vietējo valodu lietojuma paplašināšanu valsts iestādēs, izglītībā, presē un tieslietās, kā arī veicināja vietējo tautību pārstāvju iecelšanu komunistiskās partijas un pārvaldes amatos. Tā bija pretēja vēlāk atsāktajai pārkrievošanas politikai.

 Vēsture 
Iesakņošanas politiku īstenoja galvenokārt 20. gadsimta 20. gados un 30. gadu sākumā un aptvēra lielāko daļu Padomju Sociālistisko Republiku un autonomo teritoriju (republiku, apgabalu un apvidu), tostarp Ukrainas PSR, Baltkrievijas PSR, Kaukāza (Armēnijas PSR, Azerbaidžānas PSR un Gruzijas PSR) un Vidusāzijas republikas (Uzbekijas PSR, Turkmenijas PSR, Tadžikijas PSR, Kazahijas APSR/PSR un Kirgīzijas APSR/PSR), kā arī Krievijas PFSR dzīvojošās mazākumtautības. Politikas ietvaros:
 veicināja izglītību vietējās valodās;
 izstrādāja un standartizēja nacionālās rakstu valodas;
 dibināja nacionālās izglītības un kultūras iestādes, tostarp skolas, teātri un izdevniecības;
 atbalstīja vietējo kultūras darbinieku, zinātnieku un intelektuāļu darbību;
 palielināja vietējo kadru īpatsvaru komunistiskās partijas un valsts pārvaldē.

Politikas mērķis bija izveidot padomju ideoloģijai lojālas nacionālās elites, kas kalpotu par starpniekiem starp centrālo varu un vietējām sabiedrībām. Teorētiski iesakņošana balstījās Vladimira Ļeņina formulētajā nacionālajā politikā, kas sludināja tautu pašnoteikšanās tiesības un nepieciešamību ierobežot tā dēvētā "lielkrievu šovinisma" izpausmes.

1930. gadu otrajā pusē, īpaši Josifa Staļina valdīšanas laikā, iesakņošanas politiku pakāpeniski pārtrauca un daudzviet aizstāja ar centralizāciju un pārkrievošanu. Daudzas nacionālās elites tika represētas, vietējās valodas izspiestas no augstākās izglītības un pārvaldes, bet krievu valoda nostiprināta kā galvenā starptautu saziņas valoda.

 Ietekme 
Iesakņošanas politika būtiski ietekmēja PSRS etnisko sastāvu un kultūru. Tā veicināja:
 daudzu tautu rakstu valodu izveidi vai standartizāciju;
 izglītības un kultūras pieejamību vietējās valodās;
 nacionālo inteliģenču veidošanos;
 nacionālo republiku institucionālu pamatu nostiprināšanos.

Vienlaikus vēlākā politikas maiņa un politiskās represijas atstāja neviennozīmīgas sekas — daļa iesakņošanas panākumu tika likvidēti, bet citi — saglabāti un ietekmēja pēcpadomju valstu attīstību.

 Skatīt arī 
 Atkrieviskošana

 Atsauces 

Kategorija:PSRS politika
Kategorija:Valodas politika
Kategorija:Nacionālā politika