Datorinženierija

Datorinženierija, arī datortehnika vai skaitļošanas tehnika, ir inženierzinātņu nozare, kas nodarbojas ar datoru un ar tiem saistītu sistēmu projektēšanu, izstrādi, realizāciju, integrāciju un optimizāciju, apvienojot elektroniskās aparatūras un programmatūras principus vienotā inženiertehniskā pieejā. Tā balstās uz elektrotehnikas, elektronikas, informātikas un datorzinātņu teorētiskajiem pamatiem, lai radītu efektīvas, uzticamas un funkcionālas skaitļošanas sistēmas dažādām pielietojuma jomām. Inženierzinātņu un informācijas tehnoloģiju sistēmā datorinženierija ieņem starpdisciplināru pozīciju starp elektrotehniku un datorzinātnēm. Atšķirībā no klasiskās informātikas, kas galvenokārt koncentrējas uz algoritmiem, datu struktūrām un programmatūras teoriju, datorinženierija būtisku uzmanību pievērš fiziskajai aparatūrai, tās arhitektūrai un darbības ierobežojumiem. Vienlaikus, atšķirībā no tradicionālās elektronikas, šī nozare cieši sasaista aparatūras risinājumus ar programmatūras vadību, sistēmu līmeņa projektēšanu un optimizāciju. Šī starpposma loma atspoguļojas arī akadēmiskajā vidē, kur datorinženieriju daudzās augstskolās institucionalizē apvienotos virzienos.

Datorinženierijas centrālais uzsvars ir aparatūras un programmatūras mijiedarbība — robežzona, kurā tiek pieņemti būtiski inženiertehniski kompromisi starp veiktspēju, energoefektivitāti, izmaksām, drošību un uzticamību. Nozares ietvaros tiek pētīta un attīstīta datoru arhitektūra, mikroprocesori, digitālās shēmas, iegultās sistēmas, sakaru un tīklu komponentes, operētājsistēmu zema līmeņa mehānismi, kā arī programmatūra, kas tieši sadarbojas ar aparatūru. Šī aparatūras un programmatūras līdzprojektēšana ir izšķiroša mūsdienu skaitļošanas platformu darbībai, padarot datorinženieriju par vienu no pamata disciplīnām digitālās infrastruktūras, automatizācijas, sakaru sistēmu un informācijas tehnoloģiju attīstībā.

 Ārējās saites