Septiņas jūras

Septiņas jūras () ir vēsturisks un literārs jēdziens, ko izmanto, lai apzīmētu visus zināmos pasaules ūdeņus kopumā. Lai gan šis termins ir ticis lietots dažādās kultūrās un laikmetos kopš senatnes, tā konkrētā ģeogrāfiskā nozīme ir būtiski mainījusies līdz ar navigācijas attīstību un jaunu teritoriju atklāšanu.

Mūsdienu izpratnē šis termins bieži tiek lietots pārnestā nozīmē, norādot uz cilvēku, kurš ir apceļojis visu pasauli.

 Vēsturiskā attīstība 

 Senā pasaule 
Pirmās rakstiskās liecības par "septiņām jūrām" atrodamas Šumerā (ap 2300. gadu p.m.ē.) dzejnieces Enheduannas himnās. Senajā Grieķijā un Romā jēdziens parasti ietvēra ūdens tilpnes, kas bija svarīgas tirdzniecībai ap Vidusjūras reģionu. Romiešu rakstnieks Plīnijs Vecākais ar terminu septem maria apzīmēja lagūnas netālu no Venēcijas.

 Viduslaiki 
Viduslaiku Eiropas un arābu pasaules literatūrā septiņu jūru saraksts bieži atšķīrās. 

 Arābu interpretācija 
Viduslaiku arābu ģeogrāfi, piemēram, Al Masudi un Al Jakubi, aprakstīja septiņas jūras kā secīgus posmus tirdzniecības ceļā uz Austrumiem. Šis saraksts atspoguļoja tā laika jūras tirdzniecības maršrutus:

 Persijas līcis (Bahr Fars) — sākumpunkts tirdzniecībai ar Indiju;
  Larvi jūra (Bahr Larwi) — Arābijas jūras daļa pie Indijas krastiem;
 Harkandas jūra (Bahr Harkand) — Bengālijas līcis;
  Kalabaras jūra (Bahr Kalabar) — jūra ap Malakas pussalu;
 Kadrandžas jūra (Bahr Kadranj) — Siāmas līcis;
 Sandži jūra (Bahr Sanji) — Dienvidķīnas jūra;
 Zandžas jūra (Bahr al-Zanj) — jūra pie Ķīnas krastiem tālākajā zināmajā pasaules malā.

Arābu literatūrā, tostarp pasakās par Sinbadu jūrnieku, kuģošana cauri šīm septiņām jūrām simbolizēja augstāko drosmi un prasmīgākos jūrnieka sasniegumus.

 Eiropas interpretācija 
Eiropas interpretācijā, kas balstījās uz seno grieķu pasaules redzējumu, parasti septiņās jūrās tika iekļautas:
 Vidusjūra;
 Melnā jūra;
 Kaspijas jūra;
 Sarkanā jūra;
 Persijas līcis;
 Arābijas jūra;
 Adrijas jūra.

 Lielo ģeogrāfisko atklājumu laikmets 
Pēc tam, kad eiropieši atklāja Ameriku un Magelāns veica pirmo pasaules apkuģošanu, jēdziens "septiņas jūras" sāka apzīmēt pasaules lielākos okeānus.

 Mūsdienu klasifikācija 
Līdz ar globālās okeanogrāfijas attīstību, Starptautiskā Hidrogrāfijas organizācija un citas iestādes izdala piecus okeānus, taču "septiņu jūru" tradīcija tiek saglabāta, sadalot lielākos okeānus pēc puslodēm:

 Nr.  Nosaukums  Apraksts 1.  Ziemeļatlantijas okeāns  Atlantijas okeāna daļa uz ziemeļiem no ekvatora. 2.  Dienvidatlantijas okeāns  Atlantijas okeāna daļa uz dienvidiem no ekvatora. 3.  Ziemeļu Klusais okeāns  Pasaules lielākā okeāna ziemeļu daļa. 4.  Dienvidu Klusais okeāns  Pasaules lielākā okeāna dienvidu daļa. 5.  Indijas okeāns  Okeāns starp Āfriku, Āziju un Austrāliju. 6.  Dienvidu okeāns  Ūdens masas, kas ieskauj Antarktīdu. 7.  Ziemeļu Ledus okeāns  Mazākais un seklākais no pasaules okeāniem.

 Kultūras ietekme 
Jēdziens ir plaši izplatīts populārajā kultūrā, literatūrā un mūzikā. Tas simbolizē piedzīvojumu garu un jūrnieku amata prasmes. Viens no zināmākajiem piemēriem ir Redjarda Kiplinga dzejoļu krājums The Seven Seas (1896), kas nostiprināja šo terminu mūsdienu angļu valodā.Kipling, Rudyard (1896). "The Seven Seas". Methuen & Co.

 Skatīt arī 
 Pasaules okeāns
 Jūra
 Lielie ģeogrāfiskie atklājumi
 Edinburga Septiņās Jūrās

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Ģeogrāfija
Kategorija:Jūras