18. brimēra apvērsums

18. brimēra apvērsums (franču: Coup d’État du 18 brumaire) bija valsts apvērsums Francijā 1799. gada 9.–10. novembrī (pēc revolūcijas kalendāra — VIII gada 18.–19. brimērā), kura rezultātā tika gāzta Direktorija un nodibināts Konsulāts. Apvērsumu vadīja Napoleons Bonaparts, kurš pēc tā kļuva par pirmo konsulu un faktisko Francijas valdnieku.

Apvērsums iezīmēja Franču revolūcijas noslēgumu un pāreju uz autoritāru varas formu, kas vēlāk noveda pie Pirmās Francijas impērijas izveides.

 Priekšvēsture 
1790. gadu beigās Francijas politiskā situācija bija nestabila. Direktorijas valdība saskārās ar ekonomiskām grūtībām, korupciju, politisku nepopularitāti un militāriem draudiem gan no ārienes, gan iekšienes. Revolūcijas ideāli bija zaudējuši plašu sabiedrības atbalstu, bet pieauga vēlme pēc stabilas un efektīvas varas.

1799. gadā no Ēģiptes karagājiena Francijā atgriezās Napoleons Bonaparts, kurš bija ieguvis lielu popularitāti kā veiksmīgs karavadonis. Daļa politiķu, īpaši Emanuels Žozefs Sijēss, saskatīja viņā līderi, kas spētu nodrošināt politiskas reformas un stabilitāti.

 Apvērsuma norise 
1799. gada 18. brimērā (9. novembrī) ar Direktoru padomes lēmumu likumdevējas palātas tika pārceltas no Parīzes uz Senklū, aizbildinoties ar iespējamu jakobīņu sazvērestību. Tas ļāva Napoleona vadītajai armijai kontrolēt situāciju galvaspilsētā.

Nākamajā dienā, 19. brimērā (10. novembrī), Napoleons uzstājās abu likumdevēju — Vecajo padomes un Piecsimtu padomes — priekšā, taču sastapās ar pretestību, īpaši no Piecsimtu padomes deputātiem. Situācija kļuva haotiska, un Napoleons uz brīdi zaudēja kontroli.

Izšķirošo lomu nospēlēja viņa brālis Luijs Bonaparts, kurš bija Piecsimtu padomes priekšsēdētājs. Viņš paziņoja, ka deputāti apdraud Napoleona dzīvību, un pavēlēja karavīriem izklīdināt sapulci. Likumdevējas institūcijas tika piespiedu kārtā izformētas.

 Sekas 
Pēc apvērsuma tika izveidota pagaidu valdība — triju konsulu vara, kurā ietilpa Napoleons Bonaparts, Emanuels Žozefs Sijēss un Pjērs Rožē Dikoss. Drīz vien Napoleons nostiprināja savu ietekmi un kļuva par pirmo konsulu ar plašām pilnvarām.

1799. gada decembrī tika pieņemta VIII gada konstitūcija, kas faktiski izbeidza revolucionāro republiku un ieviesa autoritāru politisko sistēmu. 1802. gadā Napoleons tika iecelts par konsulu uz mūžu, bet 1804. gadā pasludināts par imperatoru.

 Ārējās saites 

Kategorija:Francijas vēsture
Kategorija:Valsts apvērsumi
[[Kategorija:1799. gads Fra]()]()