Sidrabota saule lec

"Sidrabota saule lec" ir Skuju Frīža (Gotfrīda Mīlberga) 1923.-1924. gadā uzrakstīts zinātniski fantastisks romāns par Maskavijas karu ar Latviju 2107. gadā. Romānā izteikti daudzi tam laikam raksturīgi pareģojumi par nākotnes tehnisko attīstību, taču autora mērķis bija galvenokārt politisks - brīdināt lasītājus par to, ka Krievija nekad nesamierināsies ar Latvijas neatkarību. Šo tēmu viņš pacēla arī citos savos tālaika darbos.

 Sižets 

Pēdējais lielais karš noticis pirms 100 gadiem - starp Vāciju un Franciju, ar neizšķirtu iznākumu. Pēc tā Eiropas sabiedrībā sācis valdīt pacifisms un pārliecību, ka karu laikmets ir beidzies. No Krievijas atdalījušās Sibīrija un nekrievu reģioni, Pēterpilī pasludināta neatkarīga republika, kamēr Maskavijā, kas pārvalda lielāko daļu krievu apdzīvotās Eiropas, pēc īsa demokrātijas perioda atjaunots carisms. Jaunā monarhija ātri pievieno Pēterpils teritorijas un ar nenopietnu ieganstu uzsāk strīdu ar Latviju, uzstādīdama tai nepieņemamu ultimātu, un pēc tā noraidīšanas sāk karu.

Latvija karā paliek bez ārējas palīdzības - sabiedroto bloks, aizbildinoties ar aizsardzības līguma formāliem punktiem un būdams zem Krievijas draudiem, aprobežojas ar deklarācijām. Pacifisma dēļ armija ir neliela, un maskaviešu gaisa desanti viegli ieņem lielāko daļu Latgales. Mobilizāciju apgrūtina pacifisti un sabotē krievu nacionālais mazākums, kurš grāmatā simpatizē iebrucējiem. Faktiski frontes vietā armija spēj nosargāt tikai galvenos dzelzceļus. Netikdami pa tiem, maskavieši pielieto jaunus līdzekļus - indīgās gāzes, milzīgus piepūšamus bruņotus balonus, kas veļas pāri jebkuram šķērslim un pārvieto karaspēka nodaļas, un abas puses lieto apakšzemes tuneļu racējtankus, kas mālos un smiltīs rok tuneļus ar 10-15 km ātrumu stundā. Pret artilēriju un aviāciju latvieši lieto gaisa retināmās ierīces, kas ļauj robežas rajonā aplenktajām daļām noturēties divas dienas. Liela nozīme karā ir vertikālā starta lidmašīnām, kuras pēc funkcijām vairāk atgādina mūsdienu helikopterus un bieži atrodas privātīpašumā.

Partizāņu karš Latgalē pret iebrucējiem sākotnēji ir diezgan efektīvs, pateicoties iepriekš izbūvētai infrastruktūrai, ieskaitot zemūdens slēpņus. Pretestību maskavieši slāpē, postot saimniecību un izsūtot neuzticamākos uz koncentrācijas nometnēm Krievijā, bet vēlāk arī ar masu teroru un etnisko tīrīšanu. Divās Latgales pilsētās aplenktā armija turas, pateicoties milzīgam elektromagnētam Daugavpilī, kas pievelk šāviņus, un Ludza ezera zemūdens artilērijai.

Pēc nedēļas sākas masu uzlidojums Rīgai, kuras centru izdodas pasargāt ar milzīgu ventilatoru, bet apkaimes daļēji - ar mākslīgu miglu un savu aviāciju. Pēc tā maskavieši sāk gaisa uzbrukumus enerģētikas infrastruktūrai, lai pēc iespējas paralizētu Rīgas aglomerāciju. Latvija veic pretuzlidojumu Maskavai, kurš izdodas negaidītuma dēļ. Tomēr fronte lēnām virzās uz rietumiem, un otrajā kara mēnesī armija gatavojas Rīgas sauszemes aizstāvēšanai. No Rietumiem sāk pienākt jaunākās kara tehnikas sūtījumi, kamēr maskavieši, kuriem ir problēmas ar kaujas garu un tehniku smago zaudējumu dēļ, tomēr ir daudzkārtējā skaitliskā un bruņojuma pārsvarā. Neraugoties uz to, latviešu partizāni uz dažām dienām sagrābj Rēzekni un Gulbeni, piespiežot gūstekņus strādāt savā labā, pēc kā īslaicīgi atbrīvotu rajonu taktika Latgalē kļūst par normu.

Maskaviešiem neizdodas divi pazemes un viens jūras uzbrukums Rīgai un uzbrukums partizāniem Alūksnē. Igaunijā notiek apvērsums, kura rezultātā Igaunija piesaka karu Krievijai, vēlāk to izdara arī Lietuva. Latvijas kara zinātnieks atklāj rādija izstarotus "Y" starus, kuri var veikt dažādas brīnumieroča funkcijas, taču iet bojā ar savu atklājumu. Abās frontes pusēs, īpaši Latvijā, notiek fantastiska ātruma tehnisks progress, jaunievedumi parādās ik nedēļas, ieskaitot mākslīgu pārtiku un stimulatorus. Par jauno brīnumieroci kļūst iemidzinoša gāze, kas saskaņā ar tālaika zinātnes uzskatiem pa ētera viļņiem ar skaļruņiem tiek pārnesta uz pretinieka teritoriju. Ar šo ieroci Latvijas armija sāk lielu pretuzbrukumu un pēc nepilna gada kara 22. jūnijā tiek ieņemta Maskava.

Galvenais varonis un gandrīz vienīgā individualitāte romānā ir aviators leitnants Strauts, kurš kara gaitā atrod savu mīlestību. Viņa dēkas aizņem ievērojamu vietu romānā.

 Izdošanas vēsture 
Romāns sākotnēji iespiests no 1923. gada jūlija līdz 1924. gada augustam žurnālā "Aizsargs", un 1924. gadā to grāmatā izdeva Latvijas Aizsardzības biedrība.Ilgonis Bērsons. "Latviešu pirmā fantastiskā romāna autors", pēcvārds 1993. gada "Sidrabota saule lec..." izdevumam, "Signe", ISBN 9984-509-16-8. 237.-238. lpp.Digitālā bibliotēka. Sidrabota saule lec-- : romans Kopš 1941. gada kopā ar citām autora grāmatām tika aizliegts. 1993. gadā grāmatu atkārtoti izdeva Saldus izdevniecība "Signe", pievienojot nosaukumam daudzpunktu. 2011. gadā izveidota elektroniskā versija ar nosaukumu "Sudrabota saule lec".LNDB. Sudrabota saule lec

 Kritikas viedokļi 
Pirmajā recenzijā par romānu Kārlis Lapiņš atzīmēja romānu kā "pirmo latviešu utopiju", kura rāda nākamās Maskavijas jeb padomju Krievijas tālāku sabrukšanu un sadalīšanos nacionālās valstīs, un slavēja to par nacionālā gara stiprināšanu un pretestību viedoklim, ka gan jau austrumos no Latvijas viss pats nokārtosies. Kārlis Kraujiņš vērtēja galvenokārt māksliniecisko pusi, atzīdams to par slikti izstrādātu, ar neattīstītu māksliniecisko stilu. Pašu fabulu arī Kraujiņš atzina par samākslotu, ar nepietiekamu motivāciju notikumiem Krievijā. 

 Atsauces 

Kategorija:Zinātniskās fantastikas grāmatas
Kategorija:Latviešu literatūra