Vankūveras salas murkšķis

Vankūveras salas murkšķis () ir Ziemeļamerikas grauzējs, kas pieder pie Murkšķu ģints un vāveru dzimtas. Tas ir endēmisks dzīvnieks Vankūveras salā Kanādā, un galvenokārt sastopams salas dienvidos. Tas apdzīvo kalnus aptuveni pusotra kilometra augstumā. Šis murkšķis ir atsevišķa suga, kas klasificēta kā apdraudēta (2016. gadā savvaļā bija palikuši aptuveni 100 īpatņi).

Vankūveras murkšķa kažoka krāsa mainās atkarībā no gadalaika. Vasaras sākumā tā ir brūna, bet jūlijā kažoks maina spalvas, kļūstot melns ar baltām svītrām uz galvas un ķermeņa augšdaļas. Arī murkšķa svars mainās sezonāli. Gada laikā svars var svārstīties no 3–3,5 kg līdz 5–6 kg. Ķermeņa garums ir 68–70 cm.

Murkšķi sasniedz dzimumbriedumu trīs gadu vecumā. Lielākā daļa mātīšu vairojas tikai 4 gadu vecumā, un starp metieniem ir viena gada nereproduktīvais periods. Mātītēm ir ilgāks mūžs nekā tēviņiem. Murkšķu visticamākie nāves cēloņi ir plēsēji un nāve ziemas guļas laikā.

 Uzvedība 
Tāpat kā visi murkšķi, arī Vankūveras salas murkšķis ir zālēdājs. Vankūveras salā ir novērots, ka murkšķi ēd vairāk nekā 30 augu sugas, un parasti agrā pavasarī tie pāriet no zālēm uz tādiem augiem kā lupīnas vasaras beigās. Murkšķi ziemas guļā pavada dažādu laiku atkarībā no vietas īpatnībām un laika apstākļiem. Savvaļas Vankūveras salas murkšķi ziemas guļā pavada vidēji aptuveni 210 dienas gadā, parasti no septembra beigām vai oktobra sākuma līdz aprīļa beigām vai maija sākumam. Nebrīvē tie parasti ziemas guļā pavada īsāku laiku.

Vankūveras salas murkšķi parasti pirmo reizi vairojas trīs vai četru gadu vecumā, lai gan daži ir novēroti vairojamies jau divu gadu vecumā. Ir novērots, ka murkšķu tēviņi pārojas ar 2 vai vairāk mātītēm pārošanās sezonā. Murkšķi vairojas drīz pēc pamošanās no ziemas miega. Tiek uzskatīts, ka grūsnība ilgst aptuveni 30–35 dienas. Metiena vidējais lielums ir 1–6 mazuļi katru otro gadu, un atšķirtie mazuļi parasti pirmo reizi parādās virs zemes jūlija sākumā.

 Sugas aizsardzība 
Murkšķu populācijas samazināšanās iemesli ir daudzi. Ilgtermiņā (t. i., periodos, kas aptver tūkstošiem gadu) klimata pārmaiņas ir izraisījušas gan atklātu kalnu dzīvotņu, kas veido piemērotu murkšķu dzīvotni, palielināšanos, gan samazināšanos. Jaunākajos laika periodos populācijas dinamiku, iespējams, ir ietekmējuši īstermiņa laikapstākļi un sistemātiskas ainavas izmaiņas. Jo īpaši mežu izciršana zemā augstumā, iespējams, mainīja dzīvnieka izplatīšanās modeļus. Pieaugušie murkšķi parasti izklīst no subalpu pļavām, kurās tie ir dzimuši. Izklīšana ietver pārvietošanos caur zemienes skujkoku mežiem un ielejām uz citām subalpu pļavām. Tomēr mežu izciršana ir nodrošinājusi murkšķiem jaunas atklātas teritorijas, kas veido jaunu dzīvotni. Diemžēl straujā mežu atjaunošanās padara šādas cilvēka radītas dzīvotnes nepiemērotas apdzīvotībai dažu gadu laikā. Vienā pētījumā tika secināts, ka kailcirtes tādējādi darbojas kā sava veida populācijas "izlietne", kurā ilgtermiņa reprodukcijas un izdzīvošanas rādītāji tiek samazināti līdz neilgtspējīgai robežai. Vienā 2005. gada pētījumā tika secināts, ka galvenais nesenā samazinājuma cēlonis ir plēsēji, "kas saistīti ar mežsaimniecību un mainītiem plēsēju pārpilnības un medību modeļiem". Šis pētījums atklāja arī mirstības rādītāju sezonālās atšķirības, kur nāves varbūtība ziemas miega laikā bija zema, bet augustā — augsta. Galvenie plēsēji, kas apdraud Vankūveras salas murkšķus, ir klinšu ērgļi (Aquila chrysaetos), pumas (Puma concolor) un vilki (Canis lupus).

Vankūveras salas murkšķis joprojām ir viens no retākajiem zīdītājiem pasaulē. Līdz 1997. gadam to populācija bija samazinājusies tiktāl, ka bija nepieciešams notvert vairākus īpatņus, lai izveidotu "ģenētisku glābšanas laivu" savvaļas populācijas galīgai atjaunošanai. Pirmie murkšķi 1997. gadā nonāca Toronto zoodārzā, bet citi vēlāk tika nosūtīti uz Kalgari zoodārzu un Mountainvjū dabas aizsardzības un selekcijas centru Lenglijā, Britu Kolumbijā.

 Murkšķis mākslā, kino, kultūrā 
Vankūveras salas murkšķis tā apdraudētā statusa dēļ ir kļuvis par dabas aizsardzības simbolu Britu Kolumbijā.
 Mukmuks, papildus trim oficiālajiem 2010. gada ziemas olimpisko spēļu un paralimpisko spēļu talismaniem, tiek attēlots kā šīs sugas pārstāvis.
 Kanādas junioru Viktorijas "Royals" hokeja komandas talismans "Mārtijs Murkšķis" ir veidots pēc Vankūveras salas murkšķa parauga, kuru komanda izveidoja, lai atspoguļotu šīs sugas nozīmi Vankūveras salas reģionā. Murkšķis bija arī tagad jau likvidētās Viktorijas "Salmon Kings" hokeja komandas talismans.
 Murkšķus: Chopper, Marlu, un Van Isle Violet, izmanto Murkšķa dienas pasākumos, kuru atbalsta Marmot Recovery Foundation Nanaimo pilsētā, Vankūveras salā.
2023. gadā Vankūveras salas murkšķis tika attēlots uz Amerikas Savienoto Valstu pasta dienesta beznomināla pastmarkas kā daļa no apdraudēto sugu komplekta, kas balstīts uz fotogrāfiju no fotogrāfa Džoela Sartores projekta Photo Ark kolekcijas. Pastmarka tika atklāta ceremonijā Nacionālā zālāja parka apmeklētāju centrā Volā, Dienviddakotā.

 Atsauces 

 Literatūra 
. Species at Risk series, B.C. Ministry of Environment, Victoria, February 1999. 6 pp.
 Champan, Joseph A., and George A. Feldhamer, eds. Wild Mammals of North America. The Johns Hopkins UP, 1982.

 Michael, Huchins, ed. "Vancouver Island Marmot." Grzimek's Animal Life Encyclopidia. 16 vols. Gale, 2004.
Thorington, R. W. Jr. and R. S. Hoffman. 2005. Family Sciuridae. Pp. 754–818 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.

 Ārējās saites 

 The IUCN Red List of Threatened Species: Marmota vancouverensis

Kategorija:Murkšķu ģints
Kategorija:Ziemeļamerikas fauna
Kategorija:Kanādas fauna