Dobkāta sviestbeka

Dobkāta sviestbeka (Suillus cavipes, arī Boletinus cavipes un Boletus cavipes) ir Latvijā ļoti reta sviestbeku ģints sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, taču retuma dēļ to iesaka saudzēt. Pirmoreiz Latvijā identificēta 2022. gadā.

 Taksonomija 
Ilgstoša, bet joprojām lielā mērā neatrisināta diskusija skar radniecību starp Suillus un Boletinus ģintīm, un jo īpaši par Suillus cavipes statusu. Nav strīdu par ciešo radniecību starp šiem diviemm taksoniem, taču Boletinus pozīcija kā neatkarīgai ģintij nav skaidra. Vispārīgā nozīmē var izšķirt divus dažādus modeļus attiecībā uz Suillus un Boletinus dzimtas attiecībām: Amerikas Savienoto Valstu pārstāvji uzskata Boletinus par daļu no Suillus ģints, savukārt Eiropā populārāks uzskats pieņem Boletinus kā neatkarīgu ģinti.Michael Fischer, Margit Jarosch, Manfred Binder & Helmut Besl: „Zur Systematik der Boletales: Suillus und verwandte Gattungen”, în: „Zeitschrift für Mykologie”, vol 63, nr. 2, 1997, p. 173-181

 Sēnes apraksts 
 Cepurīte: izliekta līdz plakanai ar nelielu izcilni, krāsa rūsas brūna, robežās no dzeltenbrūnas līdz sarkanbrūnai, nobriedušām bieži ar bālganu apmali malā. Grubuļaina, klāta ar smalkām, šķiedrainām zvīņām. Platums no 5 līdz 8, reti 12 cm. Virsmiziņa nekad nav lipīga, atšķirībā no citām zem lapeglēm augošām ģints pārstāvēm. Mīkstums balts vai dzeltenīgs, griezumu vietās krāsu nemaina. Dzelzs sulfāta ietekmē mīkstums kļūst pelēcīgi zaļš. Smarža un garša nav izteiktas, daži vērtē garšu kā skābu, vecumā savelkošu un rūgtenu.Pavol Škubla, Wielki atlas grzybów, Poznań: Elipsa, 2007, s. 331, ISBN 978-83-245-9550-1.
 Stobriņi: Sākumā gar kātiņu nolaideni, atveru krāsā, līdz 5 mm gari. Atveres lielas, 1-2 mm platumā, gaiši zeltainas, sēnei augot kļūst tumšākas līdz zaļgandzeltenām, izteikti gareniski stūrainas, iespiedumu vietās krāsu nemaina.
 Kātiņš: ciets, dobs (ar ko atšķiras no citām sviestbekām), pēc bāli brūnganā plīvura saplīšanas ar brūnu neizteiktu šķiedrainu gredzenu. Virs gredzena blāvi dzeltenīgs līdz citrondzeltenam, zem tā cepurītes krāsā. Garums no 3 līdz 6, reti 9 cm, resnums 0,5—2 cm. Bazālā sēņotne balta.
 Sporas: eliptiskas līdz vārpstveida, gludas, birumraksts no tumšas olīvkrāsas līdz brūnam, 7—10,5/3,5—4,5 µm.
 Bazīdijas: 25—28/4—5 µm, četrsporu.
 Cistīdas: cilindriskas, plānsienu, gludas, 45—60/5—10 µm.

 Augšanas apstākļi 

Lapegļu mikorizas sēne. Aug lapegļu tuvumā no augusta līdz oktobrim. Izvairās no stipri kaļķainām augsnēm. Sastopama Eirāzijā, Austrālijas dienvidos un, pēc daļas mikologu viedokļa, Ziemeļamerikā, vienīgā zināmā atradne Latvijā ir Tukuma novadā.

 Līdzīgas sugas 
Ziemeļamerikā bieži rodas neskaidrības ar Suillus ampliporus, tuvu morfoloģisku analogu, kas daļā literatūras uzskatīts par S. cavipes sinonīmu, bet 2016. gada ASV pētījums to atzīst par atsevišķu sugu, pamatojoties uz ITS sekvenču DNS analīzi;Mycologia, 108(6), 2016, pp. 1216–1228. DOI: 10.3852/16-106. Phylogenetic assessment of global Suillus ITS sequences supports morphologically defined species and reveals synonymous and undescribed taxa. Nhu H. Nguyen, Else C. Vellinga, Thomas D. Bruns, Peter G. Kennedy  abas ir morfoloģiski ļoti līdzīgas, bet S. ampliporus aug kopā ar Ziemeļamerikas lapeglēm, piemēram, Larix laricina, savukārt dobkāta sviestbeka ir sastopama tikai kopā ar Eiropas lapegli un tādā gadījumā praktiski nav sastopama Ziemeļamerikā. Eiropas sugai ir vidēji mazāks izmērs un nedaudz garākas bazīdijas.

Eiropā sugu var droši atšķirt pēc sausās cepurītes un augšanas zem lapeglēm — šādu vienlaicīgu pazīmju citām sviestbekām nav. Arī dobs kāts no sviestbekām ir tikai šai sugai.

 Barības vērtība 

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas, bet parasti netiek uzskatīta par vērtīgu vai savelkošās garšas dēļ ieteic to gatavot kopā ar citām sēnēm. Tomēr daži avoti to novērtē augstu. 

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Bekas
Kategorija:Ēdamās sēnes
Kategorija:Stobriņu sēnes