Norvēģijas bruņotie spēki trimdā

Norvēģijas bruņotie spēki trimdā (, burtiski 'ārējā fronte') bija Norvēģijas bruņoto spēku paliekas, kas turpināja cīnīties pret ass valstīm no sabiedroto valstu teritorijas, piemēram, Lielbritānijas un Kanādas, pēc tam, kad to karavīri Otrā pasaules kara laikā bija aizbēguši no vācu iekarotās Norvēģijas.

 Priekšvēsture 
Norvēģija Pirmajā pasaules karā bija neitrāla un centās palikt neitrāla arī Otrajā pasaules karā. Neitralitāte tika saglabāta līdz vācu iebrukuma sākumam 1940. gada 9. aprīlī. Norvēģijas piekrastes artilērija pietiekami aizkavēja vācu Oslo ieņemšanu, lai Norvēģijas karalis Hokons VII, karaliskā ģimene un valdība varētu bēgt no galvaspilsētas un galu galā 2. maijā sasniegt Trumses pilsētu Norvēģijas ziemeļos.World War II. (2009). In Encyclopædia Britannica. Retrieved November 18, 2009, from Encyclopædia Britannica Online: http://www.britannica.com/EBchecked/topic/648813/World-War-II

Norvēģijas armija atkāpās uz ziemeļiem no galvaspilsētas Lillehammeres virzienā, kur tai pievienojās divas britu brigādes. Tika nolemts, ka sabiedrotajiem jākoncentrējas uz Narvīkas atgūšanu, kurā 28. maijā iebruka Norvēģijas 6. divīzija. Ar britu, franču un poļu spēku palīdzību Norvēģijas aizsardzība sākotnēji guva vairākus panākumus. Piemēram, karaspēks spēja pārņemt lielāko daļu franču līnijas uz ziemeļiem no Rombaksfjorda un bija gatavs lielai ofensīvai, kas bija paredzēta 8. jūnijā.

Tomēr vācu uzbrukums Lejazemēm un Francijai 14. maijā piespieda sabiedrotos divas nedēļas vēlāk izlemt par Norvēģijas atstāšanu, jo karaspēks Francijā bija izmisīgi nepieciešams. Neskatoties uz norvēģu iebildumiem, tika ieviests evakuācijas plāns, kas paredzēja karaļa un valdības evakuāciju uz Lielbritāniju un arī aptuveni 25 000 norvēģu karavīru evakuāciju, kuri galu galā dienēja Brīvo norvēģu spēkos ārzemēs, kurus komandēja ģenerālis Karls Gustavs Fleišers. Karalis Hokons, kroņprincis Ūlavs, Norvēģijas valdība un aptuveni 400 civiliedzīvotāji tika evakuēti uz Lielbritāniju ar smago britu kreiseri "HMS Devonshire". Sekoja arī trīspadsmit kuģi, piecas lidmašīnas un 500 vīru no Karaliskās Norvēģijas Jūras kara flotes. Evakuācijā tika iesaistīts arī britu bataljons, kas bija izvietots Dombosā.

Bruņoto spēku virspavēlnieks ģenerālis Otto Ruge palika Norvēģijā, lai uzraudzītu sakārtotu atkāpšanos un veiksmīgi demobilizētu aizmugures rajonus, pirms vācieši uzzināja, kas notiek. 10. jūnijā Ruge parakstīja Norvēģijas armijas kapitulācijas aktu. Vācieši okupēja Norvēģiju līdz Vācijas kapitulācijai 1945. gada 8. maijā.

 Bruņotie spēki trimdā 
 Armija 
Atšķirībā no jūras un gaisa spēkiem, armijas locekļiem nebija viegli aizbēgt, un gandrīz visi pēc vācu iebrukuma palika Norvēģijā. Daži no šiem vīriešiem atlikušajā kara laikā līdz Norvēģijas brīvības atgūšanai 1945. gada maijā bija daļa no Norvēģijas pretošanās spēkiem.

Norvēģijas karavīri Apvienotajā Karalistē veidoja vienības, tostarp Norvēģijas 1. neatkarīgo rotu un 5. vienību no 10. (internacionālās) komandosu vienības. Trimdas gados Lielbritānijā Norvēģijas armijas lielāko daļu veidoja brigāde Damfrīsā, Skotijā un mazākas vienības, kas bija izvietotas Islandē, Jana Majena salā, Svalbārā un Dienviddžordžijā. Dažas vienības tika nosūtītas piedalīties Finnmarkas atbrīvošanā.

 Jūras spēki 
Jūras spēki bija lielākā no trim Norvēģijas bruņoto spēku daļām, kas bija evakuēti uz Lielbritāniju. 1940. gada jūnijā Londonā tika izveidots jauns jūras spēku štābs, un ar Lielbritānijas valdības un jūras spēku apstiprinājumu un atbalstu Norvēģijas jūras spēki sāka remontēt un pāraprīkot savus kuģus, lai tie saglabātu savu efektīvu pretošanās spēku pret Vāciju.

 Gaisa spēki 
Norvēģija saglabāja atsevišķus gaisa spēkus jūras spēkiem un armijai līdz Karalisko Norvēģijas gaisa spēku izveidošanai 1944. gadā.

Dažas lidmašīnas, kas tika pasūtītas pirms karadarbības, tika piegādātas, taču tikai dažas bija gatavas kaujas darbībai. Pēc lidojuma uz Apvienoto Karalisti Kanādā tika izveidota mācību bāze, un daudzi piloti pievienojās RAF gan bumbvedēju, gan iznīcinātāju apkalpēs. Visievērojamākās ir divas Spitfire eskadriļas, 331. un 332.

1944. gada 1. novembrī šīs eskadriļas tika iekļautas jaunajos Karaliskajos Norvēģijas gaisa spēkos un tika pārdēvētas par tādām, kā arī tika izveidotas jaunas eskadriļas: 330. ("Northrop N-3PB", "Catalina", "Sunderlands" lidmašīnas), 333. ("Catalina", "Mosquito") un vēlāk 334. ("Mosquito").

 Policijas spēki Zviedrijā 
Norvēģijas policijas locekļi, kas pazīstami kā Rikspoliti, kara laikā tika savervēti no bēgļiem Zviedrijā. Tos finansēja Norvēģijas trimdas valdība, un tos apmācīja Zviedrijas armija. Sākotnēji paredzēti, lai palīdzētu uzturēt kārtību pēckara Norvēģijā, 1442 karavīri tika nosūtīti uz turieni kara sākumā, lai palīdzētu atbrīvot Finnmarku.Simon Orchard, "THE EVACUATION OF FINNMARK & THE RE-ENTRY OF NORWEGIAN FORCES INTO NORWAY, OCT 1944-MAY 1945."  

 Atsauces 

 Bibliogrāfija 




Kategorija:Bruņotie spēki
Kategorija:Norvēģijas vēsture
Kategorija:Otrais pasaules karš