Protopops

Protopops (no  — "pirmais"  un πάπας — "tēvs"  ) bija augstākais "balto garīdznieku" rangs, kas pastāvēja Krievu Pareizticīgajā baznīcā no 16. līdz 19. gadsimta sākumam un bija tuvs mūsdienu arhibīskapam, taču iekļāva īpašas autoritātes niansi.

Klirosus (priesteru grupas) galvenajās pilsētas baznīcās vai katedrālēs, kur notika ikdienas dievkalpojumi, bieži vadīja protopopi, tādējādi darbojoties kā pilsētas un apkārtnes baltās garīdzniecības vadītāji.Давиденко Д. Г. Протопоп в Древней Руси и его канонический статус (по материалам памятников церковного права русского происхождения) // Вестник ПСТГУ. Серия II: История. История Русской Православной Церкви. — 2025. — Вып. 122. — С. 11—27.

Sinodālā perioda laikā apgabalu un provinču protopopi vienmēr ieņēma Garīgo pārvalžu priekšsēdētāju amatus. Viņi baudīja īpašu diecēzes (eparhijas) iestāžu uzticību, un viņiem tika uzticēti īpaši uzdevumi vispārējo valdības rīkojumu, ciktāl tie attiecās uz baznīcu, un diecēzes priekšniecības rīkojumu izpildei.

Sākot ar 18. gadsimta vidu, protopopus sāka aizstāt ar garīgajām pārvaldēm. 19. gadsimta sākumā protopopa amats kļuva novecojis un aizstāts ar protojereja - galvenā garīdznieka amatu. Vecticībnieku vidū šis amats kā arhibīskapa tituls joprojām ir saglabāts. Tomēr, ja ņemam vērā protopopa nozīmi 17.-18. gadsimta Krievijas Baznīcā, tas jāsalīdzina nevis ar mūsdienu arhibīskapa amatu, kas tagad tiek piešķirts visiem "baltajiem" priesteriem par ilgu kalpošanu, bet gan ar protoprezbitera titulu, kas bija ne tikai administratīvs, bet arī godu un autoritāti apliecinošs tituls.

Pazīstami protopopi bija, piemēram, Avakums, Silvestrs un Teofans Teofilaktovičs. 

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Pareizticīgo arhibīskapi