Hunnebergas horizonts

Hunnebergas horizonts ir apakšordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā un Zviedrijā. Pirmo reizi to izdalīja zviedru ģeologs Torstens Tjernvīks 1956. gadā. Hunnebergas horizonta stratotips atrodas Diabasbrottetas karjerā, Hunnebergas kalnā, Vestergetolandē, Zviedrijā. Horizonts nosaukts Hunnebergas kalna vārdā. Iepriekš tas tika uzkatīts par apakšhorizontu latorpas horizonta sastāvā. Hunnebergas horizonts uzguļ varangu un pakerortas horizontu nogulumiem, bet to sedz bilingenas horizonts. Hunnebergas horizonta vecums ir 476,4—483,4 Ma un tas veidojās flojas un tremadokas laikmetos.Estonian Commission on Stratigraphy (ESK).

 Apraksts 
Hunnebergas horizonts ir izplatīts gandrīz visā Latvijas teritorijā, sedz varangu horizonta nogulumus un rietumu struktūrfaciālajā zonā to pārstāv zebres svītas zirņu rida, bet austrumu struktūrfaciālajā zonā — lētses svītas apakšdaļa. Rietumu zonas nogulumus veido sarkanīgi brūni (reizēm ar lillā nokrāsu) māli ar retām zaļganīgi pelēku mālu starpkārtām. Tie izplatīti Jelgavas paleoielieces vidusdaļā, bet uz nogāzēm nav sastopami. Šeit horizonta biezums ir no metra līdz 16 m (Skrundas 28. urbums). Austrumu zonas nogulumus veido kvarca-glaukonīta smilšakmeņi, cementēti ar māla un karbonātu cementu, vai arī glaukonitīti, kas satur virs 50% glaukonīta graudu ar samērā liela daudzuma kvarca graudu piejaukumu, cementētu ar mālaini karbonātisku cementu. Apakšdaļu veido smilšains glaukonitīts (Ovišu 94. urbums) vai kvarca-glaukonīta zaļš smilšakmens (Staiceles 4. urbums) ar bezslēdzenes pleckāju čaulu detrītu. Pamatnē ir konstatējama vāji izteikta pārrāvuma virsma (Staiceles 4. urbums), kas impregnēta ar pirītu. Biezums ir līdz 0,5 metriem.

Hunnebergas horizonta apakšējā robeža rietumu struktūrfaciālajā zonā ir samērā skaidri pamatota ar litoloģisko īpatnību un paleontoloģisko kompleksu maiņu. Austrumu struktūrfaciālajā zonā tā ir problemātiskāka. Jelgavas paleoielieces vidusdaļā, tremadokas nogulumu izplatības apgabalā, horizonta apakšējā robeža tiek vilkta pa kumbru ridas zaļganīgi pelēko un zirņu ridas sarkanīgi rūsgano mālu kontaktu, kā arī tiek pamatota ar flojas vecuma konodontu un graptolītu asociāciju parādīšanos griezumā. Paleoielieces nogāzēs apakšējai robežai ir skaidri transgresīvs raksturs un tā tiek saistīta ar zirņu ridas pamatni, kas nosedz pakerortas vecuma smilšakmeņus. Latvijas ziemeļos un austrumos šī robeža tiek vilkta pa glaukonīta smilšakmeņu pamatni, kas uzguļ tremadokas kvarca smilšakmeņu izskalotajai virsmai.

 Igaunijā 
Horizonta biezums Igaunijā sastāda 1 (1,5)—4 m (Igaunijas ziemeļrietumos), bet Igaunijas arhipelāga rietumu daļā tā nogulumu praktiski nav. Hunnebergas horizonta augšējā robeža ar belingemas horizontu tur ir problemātiska. Horizonta nogulumi nav sastopami Valmieras-Mīnistes-Lokno pacēluma rajonā, kā arī zonā, kas stiepjas no Novas līdz Hījumā centalajai daļai. Litostratigrāfiski tas atbilst lētses svītas Joa apakšsvītai. Horizonta nogulumi atsedzas Ziemeļigaunijas glints apakšējā daļā. Atsegumi konstatējami Mazajā Pakri, Lētsē, Keilajoā un Ontikā.

Horizonta nogulumos dominē zaļi glaukonīta smilšakmeņi, slānekļi un smiltis. Igaunijas dienvidaustrumos ir sastopami arī Zebres svītas glaukonīta kaļķakmeņi.

 Paleontoloģiskais raksturojums 
Hunnebergas horizonta mālos, Skrundas 56. un Bernātu 53. urbumu griezumos, ir konstatēti graptolīti Shizograptus sp., Tetragraptus phyllograptoides, Didymograptus aff. protobalticus, Azygograptus aff. suecicus, kas sastāda salīzinoši mazskaitlīgu, salīdzinot ar citiem komnpleksiem, Tetragraptus phyllograptoides + T. approximatus graptolītu zonas asociāciju.

Rietumu zonas sarkanīgajos merģeļos parādās jauns konodontu formu komplekss, kurā kopā ar senākajiem elementiem parādās jauni — "Acodus" deltatus, "Drepanodus" arcuatus, "D". sculponea, "Paltodus" inconstans, "Scandodus" pipa. Līdzīgs komplekss konstatēts arī austrumu zonā (Ovišu 94., Puikules 15., Višķu 25., Ludzas 15. urbumi). Šī kompleksa raksturīga īpatnība ir "Drepanodus" proteus un "Oistodus" paralellus elementu daudzskaitlīgumā, kuri attiecināmi Paroistodus proteus sugai, kas vispirms tika konstatēta zebres svītas kumbru ridā. Šī suga kopā ar citu daudzelementu sugu — Paltodus inconstans, konstatētu šajā asociācijā, dod pamatojumu korelēt hunnebergas horizonta rietumu un austrumu zonas ar Eiropas flojas stāva Drepanodus proteus un Paroistodus proteus konodontu zonām.

Hunnebergas horizonta trilobītu zonalitāti 1963. un 1966. gados raksturoja igauņu ģeologs Ralfs Mannils, nosakot zirņu ridā trilobītu Borogothus stenorhachis sugu, kas ir tipiska Megistaspis planilimbata zonai. Turpmākie Megistaspis planilimbata apakšējās trilobītu zonas zonālās sugas atradumi zirņu ridā (Ēdoles 60., Vērgales 46. un Kroņauces 57. urbumi) apstiprināja šīs zonas izplatību Latvijas hunnebergas horizonta nogulumos.Биргер, А. Я. и др., Геологическое строение и полезные ископаемые Латвии, Рига, Зинатне, 1979. 173. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Ordoviks
Kategorija:Latvijas ģeoloģija