Uzkalniņkapi

Uzkalniņkapi ir arheoloģisku pieminekļu veids — virszemes apbedījumu vietas, kurām raksturīgs mākslīgi izveidots zemes vai akmeņu uzbērums virs kapa vietas. Latvijas teritorijā šis apbedīšanas veids bija izplatīts no bronzas laikmeta līdz pat vēlajam dzelzs laikmetam.

 Raksturojums 
Uzkalniņkapi parasti ir apaļi vai ovāli uzbērumi, kuru diametrs var sasniegt 10–15 metrus, bet augstums — no pusmetra līdz vairākiem metriem. Atkarībā no kultūras un perioda, uzkalniņkapu iekšējā struktūra var būt dažāda:
 Akmeņu krāvumi — raksturīgi bronzas laikmeta un agrā dzelzs laikmeta ziemeļdaļai (t.s. "tarakānu" jeb akmeņu krāvuma uzkalniņi).
 Zemes uzbērumi — biežāk sastopami vēlākajos periodos.

Uzkalniņos var atrasties gan skeletkapi, gan ugunskapi (kremācijas rezultātā). Bieži vien vienā uzkalniņā ir veikti vairāki apbedījumi — gan centrālais (sākotnējais), gan vēlāki ierīkotie apbedījumi nogāzēs.

 Reģionālās īpatnības Latvijā 
Latvijas teritorijā uzkalniņkapi ir nevienmērīgi izplatīti:
 Ziemeļlatvijā un Kurzemē: Agrākie uzkalniņi bieži veidoti no akmeņiem, kas saistāmi ar somugru ciltīm.
 Austrumlatvijā: Plaši pazīstami ir latgaļu uzkalniņkapi (6.—12. gadsimts), kas koncentrēti lielos kapulaukos.
 Sēlijā: Sēļu uzkalniņkapiem raksturīgi akmeņu riņķi uzbēruma pamatnē.

 Salīdzinājums ar citiem terminiem 
Zinātniskajā literatūrā Austrumeiropas stepju zonā esošās līdzīgās struktūras sauc par kurgāniem, savukārt Rietumeiropā lieto terminu tumuluss. Latvijas arheoloģijā terminu "kurgāns" parasti attiecina uz lielākiem, stepju tautām (skiti, sarmāti, huņņi) raksturīgiem uzbērumiem, bet "uzkalniņkapi" — uz vietējām Baltijas kultūrām.

 Skatīt arī 
 Dolmens
 Kērnijs
 Megalīts
 Nekropole

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Arheoloģija
Kategorija:Latvijas vēsture
Kategorija:Kapi