Albertas separātisms

Albertas separātisms ir kustība Kanādas provincē Albertā, kas iestājas par lielāku autonomiju vai pilnīgu neatkarību no Kanādas federālās valdības. 2020. gados šī kustība ir piedzīvojusi ievērojamu aktivitātes pieaugumu, sajuzdama atbalstu no ASV valdības puses, kura izteikusies arī par visas Kanādas aneksiju.

 Fons 
Albertā, ko bieži dēvē par "enerģijas provinci", notiek aptuveni 84% no Kanādas kopējās jēlnaftas ieguves. Provincei ir sava politiskā un kultūras identitāte, ko nosaka tās spēcīgās enerģētikas un lauksaimniecības nozares, apņemšanās ievērot ekonomisko individuālismu un zemie nodokļi. Politiski tā tiek uzskatīta par konservatīvisma bastionu Kanādā, lai gan tās lielpilsētas Kalgari un Edmontona ir kreisākas. Lielākā daļa Albertas tirdzniecības kontaktu notiek ziemeļu-dienvidu virzienā ar Amerikas Savienotajām Valstīm caur Montānu, nevis austrumu-rietumu virzienā ar pārējo Kanādu. Daļa iedzīvotāju uzskata sevi drīzāk par amerikāņiem nekā par kanādiešiem.

Albertas atsvešinātība no centra pastāv jau kopš tā laika, kad Alberta 1905. gadā kļuva par provinci, un tā pieaug periodos, kad Albertas iedzīvotāji jūt, ka Otava pieņem lēmumus, kas neatbilst viņu dzīvesveidam un uzskatiem. Federāli noteiktā COVID-19 karantīna un vairāk nekā desmit gadus ilga liberāļu vadība Otavā tieši to arī izraisīja, un spriedze ir tikai paaugstinājusies, jo pārējā Kanāda ir apvienojusies patriotisma uzplūdos. Tomēr separātistu kustībai trūkst redzama līdera, to virza nedaudzi aktīvisti, un tā galvenokārt pastāv Internetā. Nevienai no separātistu politiskajām partijām pašlaik nav vietu Albertas likumdevējā sapulcē.

Pretestību separātisma idejai izrāda indiāņu kopienas, kuru līgumi ar Kanādas valsti ir vecāki nekā Albertas provincei. Viņu spiediena rezultātā valdība gaidāmā referenduma likumprojektā par provinču tiesību palielināšanu iekļāva noteikumu, kas garantē indiāņu līgumu tiesības neatkarīgi no rezultāta.

Provincē migrācijas dēļ straujāk nekā citās pieaug iedzīvotāju skaits — par 600 000 piecos gados, tas ir, par vairāk nekā 10%, un skolu, medicīnas un sociālā atbalsta sistēmas tam nebija gatavas. Vairākus gadus pirms separātisma skandāla uzviļņošanas Albertas premjerministre Smita ar imigrāciju lepojās un solījās līdz 2050. gadam iedzīvotāju skaitu dubultot, tomēr viņas pozīcija mainījās, un iebraukšana 2025. gadā jau bija mazāka par izbraukšanu.CBC. The big questions Danielle Smith poses to Albertans as referendums

 Vēsture 
Pirmais uzliesmojums notika 1930. gados Lielās depresijas laikā. Provincē tolaik valdošā Albertas Sociālā kredīta partija stājās konfliktā ar valdību, cenšoties mīkstināt depresijas sekas ar izmaksām iedzīvotājiem no naftas ienākumiem.Donn Downey, "OBITUARY / Ernest Charles Manning History of former Alberta premier also history of Socreds," Globe and Mail, February 20, 1996 Lai gan pats partijas vadītājs Eberharts nebija separātists, viņa atbalstītāji kopumā tādi bija,Howard Palmer, Alberta: A New History (1990) p 272 un valdības veiktā Eberharta pasākumu atcelšana noskaņoja iedzīvotājus pret Otavu.

1940. gadu beigās atklāja lielus naftas laukus, taču separātisms no tā nepieauga. 1960.-1970. gados aptaujas to vērtēja uz 2-5%. Tomēr Pjēra Trudo valdības pasākumi, kas ierobežoja naftiniekus, nesa valdībai negaidītus augļus. Jau 1980. gadā izveidojās Rietumkanādas valsts koncepcija, un 23% albertiešu aptaujā paziņoja, ka vēlētos Rietumkanādas neatkarību, 1981. gada martā aptaujā 49 % Albertas iedzīvotāju piekrita mīkstākam apgalvojumam: “Rietumkanādieši gūst tik maz priekšrocību no piederības Kanādai, ka viņi varētu tikpat labi dzīvot patstāvīgi.” Kopš tā laika līdzīgs noskaņojums jau vairs nezuda. 1992. gadā analoģiskam apgalvojumam piekrita 42% albertiešu. 2005. gadā veiktā aptauja parādīja, ka 35,6% rietumnieku piekrita jau stingrākam apgalvojumam: “Rietumkanādiešiem vajadzētu sākt apsvērt ideju par savas valsts izveidi.” 2016. gadā jau vairs tikai 23% Albertas iedzīvotāju apgalvoja, ka provincei klātos labāk kā pašai savai valstij, bet 2019. gadā noskaņojums jau sasniedza kritisko robežu — par neatkarību iestājās 50 procenti.National Post. A new poll suggests Alberta is the province that most wants to separate from Canada — not Quebec 2020. gadā 45 procenti aptaujāto Albertas iedzīvotāju atbildēja, ka viņi noteikti balsotu “jā” vai sliecas uz “jā”, ja notiktu referendums par Albertas neatkarību. Mērenākā nostāja atbalstīt neatkarību, ja konstitucionālās reformas priekšlikumus vispirms noraidītu Otavā, bija tikai nedaudz mazāka par vairākumu — 48 procenti.

Atšķirībā no separātisma Kvebekā, kur tas nav orientēts uz vienu politisko spārnu, 65% labējās Apvienotās Konservatīvās partijas vēlētāju balsotu par atdalīšanos, savukārt 97% relatīvi kreisās Albertas NDP balsotu par palikšanu Kanādas sastāvā. Tāpat daudzi aptaujātie Albertas iedzīvotāji apgalvo, ka pārstātu atbalstīt atdalīšanos, ja federālajai valdībai būtu naftai un gāzei draudzīgāka politika, piemēram, cauruļvadu būvniecība vai enerģētikas noteikumu atcelšana, kas liecina, ka vēlme atdalīties šeit ir tīri ekonomiska rakstura, atšķirībā no nacionālistu kustības Kvebekā.

 2020. gadu vidus 
Organizācija Alberta Prosperity Project (APP) aktīvi virza ideju par neatkarības referendumu. 2026. gada janvārī tika sākta oficiāla parakstu vākšana, lai līdz maijam savāktu nepieciešamos 177 732 parakstus referenduma ierosināšanai.

Provinces premjere Daniela Smita oficiāli neiestājas par pilnīgu atdalīšanos, tomēr viņa ir izsludinājusi oficiālu referendumu 2026. gada oktobrī par deviņiem jautājumiem, kas saistīti ar imigrācijas kontroli (ieskaitot ārvalstu studentu uzņemšanu) un konstitucionālajām tiesībām. Kritiķi to uzskata par "maigo separātismu" vai mēģinājumu apmierināt radikālākos vēlētājus ar daļējiem mēriem. Abas konfliktējošās puses tādēļ to vērtē negatīvi. Jebkurā gadījumā formāli referendums nebūs juridiski saistošs un tikai ļaus uzsākt sarunas ar federālo valdību un ar citām provincēm, lai mēģinātu panākt konstitucionālus grozījumus, lai daži no šiem priekšlikumiem tiktu ieviesti.Toties atbalstu Albertas kustībai izteicis Kvebekas separātistu līderis Pols Senpjērs Plamondons.

Lai gan separātisma idejas ir kļuvušas redzamākas, aptaujas liecina, ka lielākā daļa Albertas iedzīvotāju joprojām vēlas palikt Kanādas sastāvā. 2026. gada februārī notika mītiņi "Forever Canadian", kuros simtiem cilvēku iestājās pret provinces atdalīšanos. 2026. gada janvārī veiktā uzņēmuma “Pollara Strategic Insights” aptauja uzrādīja, ka tikai 19% Albertas iedzīvotāju atbalsta atdalīšanos; tomēr arī tie, kas bija pret to, bieži pievienojas separātistu prasībām, cerot tā pastiprināt Albertas pozīciju sarunās ar Otavu. Gadu iepriekš, 2025. gada sākumā, aptaujā par neatkarību gadījumā, ja Kanādas liberāļi uzvarēs vēlēšanās, par neatkarību iestājās 30% Albertas un 33% kaimiņu Saskačevanas provinces iedzīvotāju, pārspējot pat tradicionāli separātisko Kvebeku, taču agresīvā ASV retorika pret Kanādu un Grenlandi šo procentu ievērojami samazināja.

Galvenie iemesli provinces neapmierinātībai ir ekonomiski iebildumi pret federālo "zaļo" enerģētikas politiku, kas, pēc separātistu domām, kaitē Albertas naftas un gāzes nozarei, ueskaitot aizliegumu būvēt naftas vadu uz Klusā okeāna ostu; imigrācija — daudzi, ieskaitot premjeri Smitu, vaino straujo iedzīvotāju pieaugumu resursu pārslodzē un vēlas lielāku teikšanu pār to, cik un kādi imigranti ieceļo provincē; un nodokļi — Alberta kā galvenie naftinieki ilgstoši ir bijusi lielākā iemaksātāja federālajā budžetā, saņemot atpakaļ mazāk nekā citas provinces. Province ir arī nobažījusies par to, ka viņas konservatīvismu valdībā un parlamentā nomāc liberālākas un apdzīvotākas provinces.

Labējie separātisti no savas puses tam pievieno sūdzības par mūsdienu radikāli kreisajām teorijām, kā kritisko rasu teoriju, atcelšanas kultūru un vēstures pārrakstīšanu.

Šī kustība šobrīd rada nopietnu politisko spriedzi starp Albertu un Otavu, ko pastiprina provinces valdības pieņemtais Albertas Suverenitātes akts (Alberta Sovereignty Act).

 Ārējā ietekme 
2026. gada sākumā medijos izskanēja ziņas par separātistu grupu tikšanos ar ASV amatpersonām, meklējot atbalstu saviem centieniem. Albertieši cerēja uz 500 miljardu dolāru kredītlīniju pēc referenduma savai neatkarībai, tomēr prezidenta pārstāvis pēc tikšanās paziņoja, ka ASV nav uzņēmušās nekādas saistības pret viņiem.

Pati provinces premjerministre Smita ir uzturējusi draudzīgas attiecības ar Trampu un citiem ASV republikāņiem, pagājušā gada janvārī apmeklējot prezidenta privāto klubu "Mar-a-Lago", kamēr viņas kolēģi citās provincēs apvienojās pret Trampu un viņa draudiem anektēt Kanādu un graut tās ekonomiku.

2025. gada vasarā notikušajā Albertas neatkarības mītiņā tika lietotas MAGA stila cepures ar uzrakstu “Make Alberta Great Again”, slavējot Trampu. Lai gan lielākā daļa mītiņa dalībnieku vēlējās redzēt Albertu kļūstam par pilnībā neatkarīgu valsti, daži pauda atbalstu citai iespējai: ka Alberta varētu kļūt par 51. ASV štatu.

Augstākās Trampa amatpersonas ir arī paudušas vārdisku atbalstu Albertas iedzīvotājiem, kas tiecas pēc neatkarības. ASV finanšu ministrs Skots Besents intervijā televīzijas kanālam Real America's Voice sacīja, ka Alberta ir "dabisks ASV partneris".

Tomēr Albertas separātisti nav gatavi iet uz tādu radikālismu kā Trampa administrācija, piemēram, tie vēlas dot pilsonību tikai visiem valstī dzimušajiem, kas ir krietni mīkstāka pozīcija nekā ASV pieņemtā.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Alberta
Kategorija:Kanādas politika