Krievu iredentisms

Krievu iredentisms () vai Lielkrievijas ideja (идея Великой России) ir vēlme pievienot Krievijai reģionus, kas vēsturiski bija Krievijas Impērijas un/vai Padomju Savienības sastāvdaļa, ko krievu nacionālisti uzskata par daļu no krievu pasaules. Krievu iredentisma mērķis ir izveidot Lielkrieviju, politiski iekļaujot etniskos krievus un rusofonus, kas dzīvo teritorijās, kas robežojas ar Krieviju. Šo ideoloģiju ir būtiski definējis Krievijas prezidents Vladimirs Putins, kurš Krieviju pārvalda kopš 1999. gada. Krievu iredentisms ir cieši saistīts ar krievu neoimperiālismu un putinismu.

Krievijas karaspēks pašlaik okupē trīs kaimiņvalstu daļas: daļu Ukrainas dienvidu un austrumu teritoriju, Abhāziju un Dienvidosetiju Gruzijā un Pārdņestras reģionu Moldovā. Kopš tā sākuma 2014. gadā, Krievijas—Ukrainas karu liela daļa starptautiskās sabiedrības ir raksturojusi kā Krievijas iredentistiskās politikas kulmināciju pret Ukrainu. Šīs iredentistiskās politikas piemēri, kas tiek īstenoti šajā karā, ir Krievijas veiktā Krimas aneksija 2014. gadā un notiekošais Krievijas iebrukums Ukrainā, kura rezultātā Krievija 2022. gadā anektēja Ukrainas dienvidaustrumus.

 Ideoloģiskais fons 
Konkrēti aplūkojot pēcpadomju Krievijas līdera Vladimira Putina uzskatus, Londonas Metropolitēna universitātes profesors Erdi Ozturks ir komentējis, ka krievu iredentisma ideoloģija balstās uz "atšķirību starp civilizācijām, sintezējot nacionālismu ar nostalģiskām vēstures, atmiņas un reliģijas vīzijām"."

 Vēsture 
No aptuveni 16. līdz 20. gadsimtam Krievijas cariste un Krievijas Impērija īstenoja ekspansionistisku politiku. Tikai dažām no šīm darbībām bija iredentisks pamatojums, lai gan viens no piemēriem varētu būt Osmaņu impērijas daļu iekarošana Kaukāzā 1877. gadā, lai Krievijai pakļautu armēņu kristiešus. Krievijai ir bijusi arī pastāvīga interese par Konstantinopoli (Stambulu), kas tika iztēlota kā nākamais Krievijas varas centrs.

 Pēcpadomju laikmetā 
Pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā, tika uzskatīts, ka Krievija ir atteikusies no teritoriālās paplašināšanās vai krievu nacionālisma politikas, neskatoties uz to, ka kaimiņvalstīs ārpus Krievijas dzīvo aptuveni 25 miljoni etnisko krievu. Stīvens M. Saidemans un R. Viljams Airss apgalvo, ka Krievija 1990. gados īstenoja neiredentisma politiku, neskatoties uz dažiem iredentisma politikas attaisnojumiem — viens no faktoriem, kas nelabvēlīgi ietekmēja iredentismu, bija Krievijā valdošās elites intereses konsolidēt varu un ekonomiskās spējas Krievijas teritorijā. Turklāt netika atrasta stabila iredentisma politika, kas būtu populāra vēlētāju vidū, un politiķi, kas ierosināja šādas idejas, vēlēšanās neguva panākumus. Nacionālistiski noskaņotie krievu politiķi mēdza koncentrēties uz iekšējiem draudiem (t. i., ārzemniekiem), nevis uz krievu interesēm ārpus federācijas.

 Krievijas—Ukrainas karš (kopš 2014. gada) 


Pētnieki apgalvo, ka Krimas aneksija 2014. gadā pierāda, ka Krievija joprojām ir ekspansionistiska valsts. Analītiķis Vladimirs Sokors V. Putina runu par Krimas aneksiju raksturoja kā "Lielkrievijas iredentisma manifestu". Putins sacīja, ka Padomju Savienības sabrukums ir "atņēmis" Krievijai teritorijas un padarījis krievus par "lielāko etnisko grupu pasaulē, kas sadalīta ar robežām", nosaucot to par "nekaunīgu vēsturisku netaisnību". Pēc Krimas aneksijas, Moldovas Pārdņestras novadu kontrolējošās Piedņestras MR (PMR) varas iestādes pieprasīja Krievijai anektēt PMR.

Pēc Krimas aneksijas, bruņoti Krievijas atbalstīti separātisti ieņēma pilsētas Ukrainas austrumu Donbasa reģionā, izraisot karu Donbasā. Viņi pasludināja savu ieņemto teritoriju par Doneckas un Luhanskas "tautas republikām". Šo nemieru laikā Putins sāka runāt par Jaunkrieviju, bijušo Krievijas Impērijas teritoriju, kas aptvēra lielu daļu mūsdienu Ukrainas dienvidu teritoriju. Pēc tam, Krievijas atbalstītie spēki paziņoja par plāniem izveidot jaunu Jaunkrieviju, iekļaujot tajā visu Ukrainas austrumu un dienvidu daļu.

Savā 2021. gada esejā "Par krievu un ukraiņu vēsturisko vienotību", Putins krievus, ukraiņus un baltkrievus nosauca par "vienu tautu", kas veido trīsvienīgu krievu tautu. Viņš apgalvoja, ka lielas Ukrainas daļas ir vēsturiskas krievu zemes, un apgalvoja, ka "idejai par ukraiņu tautu kā no krieviem atsevišķu nāciju" nav "vēsturiska pamata".Düben, B A. "Revising History and ‘Gathering the Russian Lands’: Vladimir Putin and Ukrainian Nationhood". LSE Public Policy Review, vol. 3, no. 1, 2023

Kremlis 2022. gada 21. februārī atzina Krievijas kontrolētās Ukrainas teritorijas ― Doneckas un Luhanskas "tautas republikas" ― par neatkarīgām valstīm, kā arī to iredentistiskās pretenzijas uz plašāku Ukrainas Donbasa reģionu. Nākamajā dienā Krievija paziņoja, ka sūta karaspēku uz šīm teritorijām.

 Krievijas iebrukums Ukrainā (kopš 2022. gada) 

Krievija 2022. gada 24. februārī uzsāka pilna mēroga iebrukumu Ukrainā. Paziņojot par iebrukumu, Putins atkārtoti noliedza Ukrainas tiesības pastāvēt, nosaucot valsti par "neatņemamu mūsu pašu vēstures, kultūras un garīgās telpas daļu" un apgalvojot, ka Ukrainu ir radījusi Krievija. Šo karu dēvē par iredentisku karu, kas ir pretrunā ar pēc Otrā pasaules kara izveidojušos normu, kas uzskata teritoriālu iekarošanu par nepieņemamu. Tika vilktas paralēles starp Putina iredentismu Krievijas kara Ukrainā laikā un Slobodana Miloševiča Lielserbijas iredentismu Bosnijas kara laikā.

 Kazahstāna 
Krievijas prezidents Vladimirs Putins ir vairākkārt publiski apšaubījis Kazahstānas vēsturisko valstiskumu, sākot ar viņa 2014. gada paziņojumu, ka valstij "nekad nav bijis valstiskuma", un 2021. gada aprakstu par Kazahstānu kā "krievvalodīgu valsti šī vārda pilnā nozīmē". Šie komentāri ir radījuši bažas Kazahstānā, kur ziemeļu reģionos ir ievērojams etnisko krievu iedzīvotāju skaits.

 Skatīt arī 
 Krievu imperiālisms
 Krievu nacionālisms
 Rašisms

 Piezīmes un atsauces 

 Piezīmes 

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Krievijas vēsture
Kategorija:Krievijas politika