Signāls un troksnis

Signāls un troksnis ir fundamentāli jēdzieni elektrotehnikā, elektronikas un audio tehnoloģiju nozarēs, kas raksturo informācijass pārraidi un tās kvalitāti. Signāls pārraida noderīgu informāciju, savukārt troksnis ir nevēlama informācija, kas traucē signāla uztveri vai apstrādi. Šie jēdzieni ir būtiski gan analogo, gan digitālo sistēmu darbībā.

Signāls ir fiziska lieluma izmaiņa laikā vai telpā, kas satur informāciju. Elektrotehnikā signāls parasti tiek attēlots kā elektriskais spriegums vai strāva. Audio tehnoloģijās signāls atbilst skaņas spiediena svārstībām, ko uztver mikrofoni vai atskaņo skaļruņi. Signālus izmanto informācijas pārraidei, mērījumiem, vadības sistēmās un citās tehnoloģijās.

Signālus var klasificēt pēc dažādiem kritērijiem:

 Analogie signāli — nepārtraukti laika funkcijā. Piemērs: mikrofona spriegums, kas atbilst cilvēka runas svārstībām. Analogi signāli var būt sinusoidāli, trijstūrveida vai pulsējoši. Analoga signāla vispārīgā forma: v(t)=Vmax​⋅sin(2πft+φ) Vmax​ — amplitūda, f — frekvence, φ — fāzes nobīde.
 Digitālie signāli — diskrēti gan laikā, gan amplitūdā. Tie parasti tiek izmantoti datoros un digitālajos audio formātos, piemēram, PCM (Pulse Code Modulation) audio. Digitālie signāli ļauj veikt vieglāku apstrādi, glabāšanu un pārraidi, samazinot trokšņa ietekmi.
 Periodiski signāli — atkārtojas regulāros intervālos, piemēram, sinusoidālie signāli elektriskajos tīklos.
 Aperiodiski signāli — neatkārtojas, piemēram, runa vai skaņas efekti.
 Papildus klasifikācijai pēc laika, signālus var iedalīt pēc frekvences spektra: zema frekvence (LF), vidēja frekvence (MF) un augsta frekvence (HF).

 Troksnis 
Troksnis ir nevēlams signāls vai traucējums, kas pārklājas ar noderīgo signālu un pasliktina informācijas kvalitāti. Troksni var izraisīt gan fiziskie, gan tehniskie faktori. Troksnis samazina sistēmu precizitāti un uzticamību.

Kategorija:Elektronika