Gaisa desanta operācija Normandijā

Amerikāņu gaisa desanta operācija Normandijā () bija pirmā Amerikas Savienoto Valstu karaspēka kaujas operācija Sabiedroto iebrukuma laikā Normandijā Otrā pasaules kara laikā.

Aptuveni 13 100 desantnieku no amerikāņu 82. un 101. desanta divīzijas nolaidās Francijā 6. jūnija naktī. Dienas laikā 3937 karavīri nolaidās arī ar planieriem. Includes pathfinders. All statistics, except where otherwise noted, are derived from this source, which referenced Warren. Operācijas "Neptūns" (operācijas Overlord uzbrukuma daļa) atklāšanas akcijas ietvaros kontinentā nolaidās amerikāņu desantnieku divīzijas, veicot divas desanta un sešas planieru misijas.

Šīs divas divīzijas bija daļa no Amerikas armijas Septītā korpusa, un to uzdevums bija atbalstīt korpusu Šerbūras ieņemšanā pēc iespējas ātrāk, lai sabiedrotie varētu to izmantot kā apgādes ostu. To īpašā misija bija bloķēt pieejas desanta zonai Jūtas pludmalē, ieņemt pludmales izejas caur dambi un izveidot šķērsošanas vietas pāri Dūvas upei Karentānā, lai palīdzētu 7. korpusam apvienot abus amerikāņu pludmales placdarmus.

Uzdevums bloķēt pieejas Jūtas pludmalei netika izpildīts trīs dienu laikā. Šeit dažādi faktori nospēlēja lomu, viena no galvenajām problēmām bija pārmērīga desantnieku izkliedēšana. Neskatoties uz to, vācu spēki nespēja izmantot haosu, kas radās amerikāņu desanta laikā. Lielākā daļa vācu vienību spītīgi aizstāvēja savas nocietinātās pozīcijas, taču nedēļas laikā tās tika sagrautas un ieņemtas.
 Sagatavošanās 
 Plānošana 
1943. gadā plāni par desantu Francijā tika apspriesti vairākās sākotnējās diskusijās, kuru laikā Amerikas Savienoto Valstu un Lielbritānijas apvienotie štābu priekšnieki piešķīra 13,5 amerikāņu transporta grupas, lai pārvadātu vēl nenoteiktu skaitu gaisa desanta spēku. Faktiskais plāna apjoms, mērķi un detaļas netika noteiktas, līdz 1944. gada janvārī ģenerālis Dvaits D. Eizenhauers stājās Sabiedroto spēku virspavēlnieka amatā. Februāra vidū Eizenhauers saņēma informāciju no ASV armijas gaisa spēku štāba, ka līdz 1. aprīlim lidmašīnu C-47 grupu organizācijas un aprīkojuma saraksti būs jāpaplašina no 52 līdz 64 lidmašīnām (plus deviņas rezerves lidmašīnas), lai izpildītu prasības. Tikmēr ģenerālleitnants Omārs Bredlijs, ASV pirmo gaisa spēku komandieris, panāca apstiprinājumu plānam par divu gaisa desanta divīziju desantu izvietošanu Kotentēnas pussalā. Vienai divīzijai bija jāieņem pludmales jūras dambji un jābloķē pussalas austrumu puse no ienākošajiem vācu pastiprinājumiem, bet otrai divīzijai bija jābloķē rietumu koridors pie La Haye du Puy pilsētas otrā desanta viļņa laikā. Sakarā ar La Haye du Puy misijas riskanto raksturu tā tika uzdota kaujās rūdītajai 82. gaisa desanta divīzijai. Jūras dambju ieņemšanas uzdevums tika uzticēts kaujā nepārbaudītajai 101. gaisa desanta divīzijai, kas martā bija saņēmusi jaunu komandieri (ģenerālmajors Maksvels Teilors, bijušais 82. gaisa desanta divīzijas artilērijas komandieris, īslaicīgi pildīja divīzijas komandiera vietnieka pienākumus, aizstājot ģenerāli Viljamu Lī, kurš bija pārcietis sirdslēkmi un atgriezies Amerikas Savienotajās Valstīs).

Bredlijs uzstāja, ka 75% gaisa desanta karaspēka jāizsēdina ar planieriem, lai nodrošinātu koncentrētāku desantu. Arī 82. divīzijas komandieris ģenerālmajors Metjū Ridžvejs vēlējās piegādāt savu karaspēka artilēriju ar planieriem, jo ​​bija paredzēts, ka viņa spēkiem trūks artilērijas atbalsta no armijas korpusa un jūras spēku artilērijas lielgabaliem. Planieru izmantošana bija plānota līdz 18. aprīlim, taču reālā laika izmēģinājumi atklāja pārmērīgi lielu avāriju skaitu un daudzu planieru iznīcināšanas gadījumus. 28. aprīlī plāns tika grozīts: visiem gaisa desanta uzbrukuma spēkiem naktī bija jānolaižas vienā vilnī ar izpletni, bet dienas laikā ar planieriem jāierodas pastiprinājumiem.

Vācieši iepriekš nebija pievērsuši uzmanību Normandijas nocietināšanai, bet pēc tam sāka būvēt aizsardzības nocietinājumus un šķēršļus, lai novērstu gaisa uzbrukumus Kotantēnas pussalā, īpašu uzmanību pievēršot ierosinātajai 82. gaisa desanta divīzijas nosēšanās zonai. Sākotnēji plāni palika nemainīgi, bet pēc tam, kad maija vidū ievērojami vācu spēki virzījās uz Kotantēnas reģionu, 82. gaisa desanta divīzijas nosēšanās zonas tika mainītas, neskatoties uz detalizētiem plāniem un apmācību.

Kompromiss tika panākts tikai desmit dienas pirms D-dienas. Ņemot vērā palielināto vācu klātbūtni, Pirmās armijas vadība pieprasīja, lai 82. divīzija nolaižas tuvāk 101. divīzijai, lai nepieciešamības gadījumā nodrošinātu to savstarpēju atbalstu. Turpretī 7. korpusa vadība deva priekšroku desantam uz rietumiem no Merderē upes, lai ieņemtu tiltu. 27. maijā desanta zonas tika pārvietotas 16 kilometrus uz austrumiem no La Haye du Puy gar Merderē krastiem. 82. gaisa desanta divīzijas 501. izpletņlēcēju pulks, kuram sākotnēji bija uzdots ieņemt Sentmēreglīzu, tika pārcelts uz Kotantēnas pussalas flanga aizsardzību, savukārt Sentmēreglīzas ieņemšanas uzdevums tika uzticēts 82. divīzijas 505. izpletņlēcēju pulkam.

Transporta lidmašīnām, pamatojoties uz Sicīlijas iebrukuma pieredzi, tika izstrādāts maršruts, kas ļautu izvairīties no sabiedroto jūras spēkiem un vācu pretgaisa aizsardzības līnijām gar Kotantēnas austrumu krastu. 12. aprīlī maršruts tika apstiprināts, par sākuma punktu izvēloties Portlendas biļu. Lidmašīnām bija jālido uz dienvidrietumiem, saglabājot zemu augstumu, pēc tam jāpagriežas taisnā leņķī un jāielido Normandijas rietumu krasta rajonā "caur aizmugurējām durvīm". 82. divīzijai bija jāvirzās uz La Haye du Puy, bet 101. divīzijai pēc neliela pagrieziena pa kreisi bija jāvirzās uz Jūtas pludmali. Plāns paredzēja pagriezienu pa labi pēc desantnieku nolaišanās un atgriešanās maršrutu.

Nosēšanās zonu maiņa 27. maijā un pastiprinātā vācu aizsardzība palielināja risku lidmašīnām no vācu zemes zenītlielgabalu uguns. Maršruti tika mainīti tā, lai 101. divīzija lidotu pa Dūvas upi (kas naktī varētu kalpot par orientieri nepieredzējušiem planieru pilotiem). Izejas maršruti no nosēšanās zonām tika mainīti, lai tie šķērsotu Jūtas pludmali, pēc tam uz ziemeļiem caur 16 kilometrus platu "drošības koridoru", pēc tam uz ziemeļrietumiem pāri Šerbūrai. 31. maijā planieru maršruti tika mainīti, lai izvairītos no pussalas pārlidojumiem dienasgaismā.
 Sagatavošanās darbi 
9. karaspēka pārvadātāju pavēlniecība tika izveidota 1943. gada oktobrī, lai veiktu gaisa desanta karaspēka pārvadāšanu Normandijas iebrukuma laikā. Brigādes ģenerālis Pols Viljamss, kurš bija vadījis gaisa desanta operācijas Sicīlijā un Itālijā, pārņēma vadību 1944. gada februārī. Pārvadātāju pavēlniecību (un štāba virsniekus) veidoja kaujas veterāni, un vairākiem virsniekiem vadošos amatos bija iepriekšēja pieredze.

Tomēr 9. pavēlniecībai pakļautajām grupām bija dažāda pieredzes pakāpe. Četras bija ieguvušas ievērojamu kaujas pieredzi Divpadsmito gaisa spēku sastāvā. Pārējām četrām grupām nebija kaujas pieredzes, bet tās bija kopā trenējušās Amerikas Savienotajās Valstīs vairāk nekā gadu. Vēl četras grupas bija izveidotas mazāk nekā deviņus mēnešus iepriekš un ieradās Apvienotajā Karalistē mēnesi pēc apmācību sākuma. Atlikušās grupas bija nesen izveidotas un tām bija tikai pieredze kā gaisa desanta grupām.

Kopīgas gaisa desanta mācības, koncentrējoties uz nakts nosēšanos, sākās martā. 52. karaspēka pārvadātāju vienība (kara veterāns), kas bija pievienota 82. gaisa desanta divīzijai, strauji virzījās uz priekšu un līdz aprīļa beigām bija veikusi vairākus veiksmīgus desanta manevrus gaisā. Arī 53. karaspēka pārvadātāju vienība, kas sadarbojās ar 101. gaisa desanta divīziju, virzījās uz priekšu apmierinoši (lai gan viena apmācības misija 4. aprīlī izraisīja ievērojamu desantnieku izkliedi), taču tās abas grupas koncentrējās uz planieru misijām. Līdz aprīļa beigām abu gaisa desanta divīziju apvienotā apmācība tika pārtraukta, jo Teilors un Ridžvejs uzskatīja, ka viņu vienības ir veikušas pietiekami daudz lēcienu. 50. karaspēka pārvadātāju vienība mācības sāka tikai 3. aprīlī un virzījās uz priekšu lēnāk, ko vēl vairāk kavēja karaspēka apmācību beigas.

101. gaisa desanta divīzijas nakts treniņlēciens bija paredzēts 7. maijā. Mācības "Ērglis" tika pārceltas uz 11.–12. maiju un kļuva par ģenerālmēģinājumu abām divīzijām. 52. karaspēka pārvadātāju spārns, kurā katrā C-47 lidmašīnā atradās tikai divi desantnieki, darbojās apmierinoši, lai gan 316. karaspēka pārvadātāju grupas divi vadošie lidaparāti sadūrās vidējā augstumā, nogalinot 14 vīrus, tostarp grupas komandieri pulkvedi Bārtonu Flītu. 53. spārns, saskaņā ar desanta sniegumu, vingrinājumu pabeidza "vienmērīgi veiksmīgi". Mazāk apmācītais 50. karaspēka pārvadātāju spārns pazuda miglā, un tā mērķēšanas lidmašīnas nespēja atrast savas navigācijas bākas. Spārns turpināja mācības, līdz mēneša beigās tā mērķēšanas lidmašīnas spēja vadīt desantniekus pārvadājošās lidmašīnas uz desanta zonām. 315. un 416. spārns, kas pirms maija nekad nebija veikuši karaspēka desantu un kurus to komandieri nodēvēja par "vājām māsām", turpināja mācības (galvenokārt naktī), veicot simulētus desantus, līdz tika atzīti par pilnībā sagatavotiem. Tomēr inspektoru novērtējumos netika ņemts vērā fakts, ka lielākā daļa veiksmīgo misiju tika veiktas skaidrā laikā. Līdz 1944. gada maija beigām 9. karaspēka transporta pavēlniecībai bija 1207 transporta lidmašīnas, kas ir par trešdaļu vairāk nekā nepieciešams, tādējādi nodrošinot ievērojamu rezervi. Trīs ceturtdaļas no D-dienai paredzētajiem planieriem bija jaunāki par gadu, un visi bija teicamā stāvoklī. Mācību laikā tika atklātas dzinēju problēmas, kā rezultātā tika atcelts liels skaits misiju; visas tika nomainītas, lai novērstu problēmu. Visi 9. pavēlniecības pieprasītie materiāli, tostarp bruņu apšuvums, tika saņemti, izņemot pašblīvējošās degvielas tvertnes, kurām ģenerālis Henrijs Arnolds, armijas gaisa spēku virspavēlnieks, personīgi uzlika veto piegādes ierobežojumu dēļ.

Lidmašīnām bija vairāk nekā pietiekami daudz apkalpju, taču 40 % apkalpju bija ieradušās tikai nesen vai tika nomainītas individuāli un nepiedalījās lielākajā daļā nakts apmācību. Tā rezultātā 20 % no 924 apkalpēm, kas D-dienā veica gaisa desanta misijas, bija pabeigušas tikai minimālu nakts apmācību. Veselas trīs ceturtdaļas no visām apkalpēm nekad nenonāca ienaidnieka ugunī. No 2100 Waco CG-4 planieriem, kas pēc mācībām tika nosūtīti uz Angliju, 1118 palika ierindā, tostarp 301 Airspeed Horsa planieris, kas bija ieradies no Lielbritānijas. Planieriem bija pieejamas 951 atbilstoši apmācītas apkalpes, un vismaz piecas karaspēka transportēšanas grupas tika intensīvi apmācītas planieru misijām.

Lai atvieglotu lidmašīnu un planieru identifikāciju (pilnīgas radioklusuma apstākļos un lai novērstu tūkstošiem sabiedroto lidmašīnu, kas, saskaņā ar pētījumiem, lidoja D dienā, pārslogot esošo sistēmu), tika nolemts tos nokrāsot ar melnbaltām svītrām. 17. maijā šo lēmumu apstiprināja gaisa spēku galvenais maršals sers Trafords Lī-Malorijs.

Katrs lidaparāts bija nokrāsots ar trim baltām un divām melnām svītrām 60 cm platumā ap fizelāžu (aiz durvīm) un ap spārniem. Vairākas lidmašīnas veica testa lidojumu 1. jūnijā, bet, lai nodrošinātu slepenību, pavēle ​​par svītru uzklāšanu tika izdota tikai 3. jūnijā.
 Pretinieki 
ASV armija
 30px 7. Korpuss
 30px 82. gaisa desanta divīzija
 30px 101. gaisa desanta divīzija
 30px 9. karaspēka pārvadātāju pavēlniecība
 50. karaspēka pārvadātāju spārns
 30px 52. karaspēka pārvadātāju spārns
 53. karaspēka pārvadātāju spārns
Vērmahts
 30px 7. armija
 30px 91. kājnieku divīzija
 30px 243. kājnieku divīzija
 30px 709. kājnieku divīzija
 6. gaisa desanta pulks (Fallschirmjäger-Regiment)
 Gaisa desanta dispečeri 
300 karavīri no gaisa desanta dispečeru rotām tika organizēti komandās pa 14–18 desantniekiem katrā. Viņu galvenais uzdevums bija izvietot Eureka lokatora raidītājus un gaismas signālus desantēšanās sektoros. Rebecca raidītājs-uztvērējs transporta lidmašīnā noteica virzienu un aptuveno attālumu līdz izvietotajam Eureka raidītājam. Desantnieki divus mēnešus trenējās skolā kopā ar transporta lidmašīnu apkalpēm. Lai gan katrs 9. karaspēka transporta pavēlniecības lidmašīna C-47 bija aprīkots ar pieprasītāju, lai novērstu simtiem signālu traucējumus sistēmā, tikai vadošajām lidmašīnām bija atļauts tos izmantot desanta nosēšanās zonu tuvumā. Neskatoties uz daudzajām sākotnējām kļūmēm, Eureka-Rebecca sistēma tika izmantota ar augstu precizitāti nosēšanās laikā Itālijā 82. gaisa desanta divīzijas nakts desanta laikā, lai pastiprinātu Piekto armiju pie Salerno pilsētas. Šīs sistēmas trūkums bija tāds, ka 2 jūdžu attālumā no zemes raidītāja signāli saplūda vienā attēlā radara ekrānā, tādējādi zaudējot darbības rādiusu un virzienu. Sistēma bija izstrādāta, lai vadītu lielas lidmašīnu grupas dažu jūdžu rādiusā no nosēšanās zonas, kur signālraķetes vai citi redzami marķieri palīdzētu pabeigt desantu. Katra nosēšanās zona (DZ) tika piešķirta trīs C-47 lidmašīnu grupai, kuru uzdevums bija to pamanīt un desantēt gaisa desanta dispečeru komandu. Katra viļņa komandas ieradās ar sešu minūšu intervālu. Gaisa dispečeru komandas tika saliktas divos viļņos kopā ar 101. gaisa desanta divīzijas vadošajiem elementiem, kas ieradās pusstundu pirms pirmā plānotā lēciena. Tās bija pirmās amerikāņu un, iespējams, arī pirmās sabiedroto vienības, kas veica iebrukumu okupētajā Francijā. Trijām 82. gaisa desanta divīzijas gaisa dispečeru komandām bija jāsāk nosēšanās pēc tam, kad bija nolaidies pēdējais 101. gaisa desanta divīzijas desantnieku vilnis, trīsdesmit minūtes pirms 82. gaisa desanta divīzijas pirmās nosēšanās sākuma.
 D-dienas rezultāti 
Pirmā gaisa desanta dispečeru komandu viļņa centieni atzīmēt nosēšanās zonas vairākos gadījumos izrādījās neefektīvi. Pirmā grupa, kas norīkota uz zonu A, nokavēja savu zonu un desantējās jūdzi pirms galamērķa, netālu no Senžermēndevarvilas. Komandai arī neizdevās izvietot ne Eureka radiobāku, ne signālugunis; nosēšanās sākās bez tām. Lai gan otrās gaisa desanta dispečeru komandas lidmašīnas veica piespiedu nosēšanos jūrā, divas komandas nolaidās netālu no zonas A, bet lielākā daļa to signāluguņu tika zaudēti ūdenī nosēdušajās lidmašīnā. Viņi mēģināja izvietot Eureka radiobāku tieši pirms uzbrukuma spēku ierašanās, bet bija spiesti izmantot signālugunis, kuras daži piloti neieraudzīja. Lidaparāti, kas bija norīkoti uz zonu D gar Dū upi, nespēja redzēt savu galamērķi un pārlidoja šo zonu. Pagriežoties atpakaļ nepazīstamā virzienā, viņi nolaida gaisa desanta dispečerus 10 minūtes vēlāk un 1,6 kilometru attālumā no mērķa. Nolaišanās zona tika izvēlēta pēc 501. izpletņlēcēju pulka misijas maiņas apgabalā, ko vācieši bija noteikuši kā visticamāko nolaišanās zonu. Līdz ar to tur atradās daudz vācu karavīru, un gaisa dispečeri neriskēja ar signāluguņu izvietošanu, paļaujoties tikai uz Eureka radiobāku, kuras signālus bija grūti uztvert tuvā attālumā.

82. gaisa desanta divīzijas gaisa dispečeri uzrādīja līdzīgus rezultātus. Pirmā gaisa dispečeru grupa, kas norīkota uz desanta zonu O pie Sentmēreglīzas, aizlidoja pārāk tālu uz ziemeļiem, bet laboja savu kļūdu un nolaida savus dispečerus netālu no savas nolaišanās zonas. Šī grupa visefektīvāk izmantoja Eureka bākas un signālugunis no visām komandām. Lidaparāti, kas norīkoti uz zonu N, uz dienvidiem no Sentmēreglīzas, precīzi izpildīja savu misiju un vizuāli identificēja zonu, bet joprojām nolaida savas komandas 1,6 km uz dienvidaustrumiem. Grupa nolaidās vācu 91. divīzijas kontrolētajā teritorijā un nesasniedza nolaišanās zonu. Vienīgās komandas, kas bija norīkotas uz desanta zonu uz ziemeļrietumiem no Sentmēreglīzas, bija tās, kas precīzi nolaidās; tām izdevās izvietot Eureka raidītājus un BUPS, taču vācu spēku tuvuma dēļ tās nespēja atzīmēt nolaišanās zonu ar signālugunīm. Tomēr kopumā četras no sešām nolaišanās zonām nebija marķētas ar signālugunīm.

Katra gaisa desanta dispečeru grupa, kas bija norīkota uz desanta zonu C (101. gaisa desanta divīzija) un zonu N (82. gaisa desanta divīzija), nesa divas BUPS raidītājus. Grupām zonā N bija jāvada izpletņlēcēju pastiprinājumi D-dienas beigās, savukārt divām grupām zonā C bija jānodrošina centrālais mērķēšanas punkts visiem SCR-717 radariem, lai nodrošinātu sakaru identifikācijas virzienu. Tomēr grupas cieta zaudējumus un nespēja sniegt palīdzību nolaišanās laikā.
 Kaujas gaisa desants 
 Uzdevumu izklāsts 
Desanta uzbrukuma viļņiem (kas sastāvēja no viena transporta pārvadājuma) tika piešķirtas divas misijas: "Albany" un "Boston", katrā nosēšanās zonā desantējošajiem trim pulkiem. 101. gaisa desanta divīzijas nosēšanās zonas atradās uz austrumiem un dienvidiem no Sentmēreglīzas un bija apzīmētas ar burtiem A, C un D no ziemeļiem uz dienvidiem (501. gaisa desanta pulkam sākotnēji bija paredzēts nosēsties B nosēšanās zonā, bet tas tika mainīts 7. maijā). 82. izpletņlēcēju divīzijas nosēšanās zonas atradās rietumos (T un O, no rietumiem uz austrumiem) un dienvidrietumos (T nosēšanās zona).

Katrā izpletņlēcēju pulkā bija 1800 karavīru, kas bija organizēti trīs bataljonos, kurus nogādāja trīs vai četras gaisa grupas ar 36, ​​45 vai 54 C-47 lidmašīnām, katru grupu atdalot ar noteiktu laika intervālu. Lidaparāti, kas secīgi tika salikti grupās, tika apzīmēti ar burtiem ar krīta palīdzību (lai palīdzētu desantniekiem iekāpt vajadzīgajā lidmašīnā), un lidojumu laikā tie tika sagrupēti deviņu lidmašīnu formācijās, kurām bija jālido V veida formācijā (V veida apakšgrupas pa trim lidmašīnām tika veidotas lielākā V formā, kas sastāvēja no trim apakšgrupām). Grupām bija jālido virs desantēšanas zonām ar sešu minūšu intervālu. Transporta laikā desantnieki tika sadalīti grupās (15–18 vīri katrā lidmašīnā).

Lai panāktu pārsteiguma momentu, lidmašīnām bija jātuvojas Normandijai nelielā augstumā no rietumiem. Grupu izlidojumi sākās 5. jūnijā plkst. 22:30, lidojot uz dienvidiem līdz sākuma punktam ar kodēto nosaukumu "Flatbush". Pēc tam tie nolaidās zemākā augstumā (150 metri, neredzami vācu radariem) un lidoja dienvidrietumu virzienā pāri Lamanšam. Grupas lidoja 300 metrus viena aiz otras. Lidmašīna saskārās ar vēju, kā rezultātā tā ieradās piecas minūtes vēlāk nekā plānots, taču tas netraucēja vienlaicīgo iebrukumu un maz ietekmēja lidojumu grafikus. Kad lidmašīnas bija virs jūras, to gaismas tika minimāli aptumšotas (izņemot gaismas, kas identificēja grupas).

Divdesmit četras minūtes vēlāk, nolidojot 92 km virs Lamanša, lidmašīna sasniedza nekustīgu kuģi (punkts "Hoboken"), uz kura klāja atradās izvietota Eureka bāka. Lidmašīna veica asu pagriezienu uz dienvidrietumiem un lidoja starp Normandijas salām Gērnsiju un Olderniju. Laiks virs šauruma bija skaidrs, un visas grupas precīzi sekoja savam maršrutam un veidoja ciešas formācijas, sasniedzot savus sākuma punktus Kotantēnas pussalā, no kurienes tās pagriezās uz savām nosēšanās zonām. 101. gaisa divīzijas sākuma punkts Portbellā, ar kodēto nosaukumu "Muleshoe", atradās aptuveni 16 kilometrus uz dienvidiem no 82. izpletņlēcēju divīzijas "Peoria" punkta Flamanvilā.
 Izpletņlēcēju izkliedēšana 
Neskatoties uz precīzo kursu, ko lidmašīnas uzturēja virs šauruma, karaspēka desantēšanās virs Kotantēnas pussalas netika veikta precīzi. Vienlaikus vai ātri pēc kārtas ko noteica vairāki neparedzēti faktori:
 C-47 lidmašīnas konfigurācija, to ievērojamā pārslodze un izpletņu komplektu izmantošana, kas izraisīja lielu gaisa pretestību un smaguma centra nobīdi;
 Navigatoru trūkums (60% lidmašīnu navigāciju veica paši piloti, kad aviācijas formācija tika pārtraukta);
 Sakaru adio klusums  neļāva brīdināt par nelabvēlīgiem laikapstākļiem;
 Apmākušies mākoņi iekļūšanas augstumā (460 m), kas klāja visu pussalas rietumu pusi (35 km platumā), tam samazinoties virzienā uz austrumu pusi;
 Necaurredzama migla virs daudzām nosēšanās zonām;
Vācu pretgaisa lielgabalu uguns;
 Rebecca/Eureka pārnēsājamo radaru sistēmu nepietiekamība grupu vadīšanai uz norādītajām desanta zonām;
 Daudzu pazudušu lidmašīnu avārijas Rebecca sistēmu izmantošana;
 Nepietiekama vai nekāda desanta zonu marķēšana;
 Nolaišanās no augstāka vai zemāka augstuma nekā noteiktais nolaišanās augstums (210 m) vai nepieciešamā lidojuma ātruma (180 km/h) pārsniegšana, kādā desantēšanās tika veikta;
 Otrreizēja vai trešā lidojumu veikšana pāri apgabaliem, meklējot nolaišanās zonas.

No 20 grupām, kas piedalījās abās misijās, deviņas saskārās ar mākoņu segu un bija ievērojami izkliedētas. No sešām grupām, kas veica veiksmīgu koncentrētu nolaišanos, neviena nelidoja cauri mākoņu segai. Galvenais faktors, kas ierobežoja veiksmīgu izpletņlēkšanas izmantošanu un saasināja iepriekš minētos faktorus, bija lēmums veikt masveida desantēšanos naktī; šī koncepcija vairs netika izmantota turpmākajās pilna mēroga gaisa desanta operācijās. To vēlāk ilustrēja tās pašas karaspēka transporta grupas, kas dienas laikā veica otro, precīzu un veiksmīgu izlidojumu spēcīgas vācu uguns apstākļos.
 Pirmais vilnis. Misija "Albany" 
Pirmie, kas nolaidās (starp plkst. 00:48 un 01:40 6. jūnijā pēc Lielbritānijas vasaras laika), bija 101. gaisa desanta divīzijas "Kaucošie ērgļi" desantnieki. 6928 karavīri, kas atradās 432 C-47 lidmašīnās, tika organizēti 10 grupās, lai veiktu misiju "Albany". Sākotnējie izlidojumi (uz desanta zonu A) nesaskārās ar sliktiem laikapstākļiem, taču navigācijas kļūdu un Eureka sistēmu trūkuma dēļ 2. bataljons, no 502. izpletņlēcēju pulka, nolaidās ārpus savas nosēšanās zonas. Lielākā daļa atlikušo 502. pulka karavīru nolaidās neorganizēti netālu no improvizētām nosēšanās zonām, ko pludmalē bija noteikuši dispečeri. Divi bataljona komandieri pārņēma mazo grupu vadību un izpildīja visas savas D-dienas misijas. Izpletņlēcēju pulka artilērija desantējoties guva vienus no operācijas smagākajiem zaudējumiem, zaudējot visas haubices, izņemot vienu, un lielāko daļu karavīru.

Trīs 506. pulka karaspēka pārvadātāju grupas stipri izklīda mākoņu segas dēļ un pēc tam saskārās ar intensīvu vācu pretgaisa lielgabalu uguni. Neskatoties uz to, divas trešdaļas 1. bataljona precīzi piezemējās zonas C robežās. Lielākā daļa 2. bataljona piezemējās pārāk tālu uz rietumiem, līdz pusdienlaikam sasniedzot Odenvilas dambi, bet līdz tam laikam 4. divīzijas vienības pašas bija nodrošinājušas šo izeju. 3. bataljons, no 501. izpletņlēcēju pulks, kam arī bija paredzēts nolaisties zonā C, bija vēl vairāk izklīduši, bet paveica savu misiju nodrošināt izejas. Neliela vienība sasniedza Pupevilu plkst. 6:00 no rīta un iesaistījās sešu stundu kaujā, lai neitralizētu pretiniekus, neilgi pirms 4. divīzijas vienību ierašanās, lai nodibinātu šeit sakarus.

Gaisa transporta grupa, kas piegādāja 501. bataljonu, arī saskārās ar intensīvu pretgaisa apšaudi, taču precīzi nolaidās zonā D, kuras daļa jau bija pārklāta ar vācu uguni (sākotnēji reģistrētU), kā rezultātā šeit desantnieki cieta lielus zaudējumus, pirms viņi varēja palaist savus izpletņus. Divi no trim bataljona komandieriem un viens no viņu vecākajiem virsniekiem tika nogalināti. Līdz pulksten 4:00 no rīta 150 desantnieku grupa bija ieņēmusi galveno mērķi — La Barketas dambi. Štāba virsnieks sapulcināja desantnieku vadu un līdz pulksten 4:30 amerikāņi bija sasnieguši vēl vienu misijas mērķi: ieņēmuši divus gājēju tiltus pie Laportas. 2. bataljons izsēdās nosēšanās zonā D praktiski bez zaudējumiem un iesaistījās dienU ilgā kaujā, taču nespēja sasniegt savu mērķi ieņemt Sentkomdumonu un iznīcināt tiltus pār Dūvas upi. 101. gaisa desanta divīzijas planieru bataljoni, kas sastāvēja no 327. planieru kājnieku pulka, izsēdās pie jūras un kopā ar 4. kājnieku divīziju šķērsoja Jūtas pludmales sektoru. D-dienā 401. planieru pulka 1. bataljons izsēdās īsi pēc pusnakts un ierīkoja nometni netālu no pludmales. Līdz 7. jūnija vakaram abi bataljoni bija sapulcējušies Sentmaridumonā.
 Otrais vilnis. Misija "Boston" 
82. gaisa desanta divīzijas misija "Boston" sākās plkst. 1:51. 6240 izpletņlēcēji 369 C-47 lidmašīnās pacēlās desmit grupās, kas bija organizētas trīs viļņos. Lidmašīna, kas pārvadāja 505. izpletņlēcēju pulku, nesaskārās ar grūtībām, kas mocīja 101. gaisa desanta divīzijas nosēšanos. Desanta zonas O dispečeri izvietoja savus Eureka raidītājus, tiklīdz 82. divīzijas pirmās grupas ieradās norādītajā vietā, izvietojot raidītājus visās trīs bataljonu nosēšanās zonās. Rezultātā 505. pulks D dienā veica visprecīzāko nosēšanos, pusei pulka nosēžoties savās nosēšanās zonās vai to robežās, un 75% nosēdās 3,2 kilometru rādiusā no desanta zonām.

Pārējie pulki bija vairāk izkliedēti. 508. pulks veica vissliktāko desantu no visiem, tikai 25% no tiem piezemējās jūdzes attālumā no savas desanta zonas. Puse pulka piezemējās uz austrumiem no Merderē, kas sākotnējai misijai izrādījās nederīgi. 507. pulka artilērijas kaujinieki piezemējās zonā T, bet nespēja aktivizēt signālugunis vāciešu tuvuma dēļ. Apmēram puse pulka piezemējās zāļainā purvā gar upi. Saskaņā ar dažādām aplēsēm (no "nelielām" līdz "lielām") vairāki desantnieki noslīka (divīzija D-dienā kaujā zaudēja 156 kritušos), taču liela daļa viņu ekipējuma tika zaudēta, un karaspēks sapulcējās ar lielām grūtībām.

Pateicoties savlaicīgai sapulcēšanai, 505. pulka desantnieki spēja pabeigt savas misijas pēc grafika. Franči pavadīja 3. bataljonu uz Sentmēreglīzu, un līdz plkst. 4:30 viņi bija ieņēmuši pilsētu, sastopoties ar "nelielu pretestību" no vācu artilērijas puses. 2. bataljona vads bloķēja ziemeļu pieejas Sentmēreglīzai, kamēr pārējais bataljons nāca palīgā 3. bataljonam, kuru vācieši veica pretuzbrukumu pusdienlaikā. 1. bataljonam neizdevās sasniegt savu mērķi ieņemt tiltus pār Merderē upi pie Lafjēras un Šefduponas, neskatoties uz vairāku simtu desantnieku atbalstu no 507. un 508. desantnieku pulka.

82. divīzijai neizdevās sasniegt ne mērķi attīrīt teritorijas uz rietumiem no Merderē, ne iznīcināt tiltus pār Dūvu. Tomēr viens 508. pulka desantnieku bataljons ieņēma nelielu pakalnu netālu no Merderē un uz trim dienām pārtrauca vācu uzbrukumu Šefduponai, tādējādi iepriekš nosakot misijas kopējos panākumus. Divas rotas lieluma vienības no 507. pulka atradās aiz vācu pretošanās centra Amfrevilā un turējās pretī, līdz sabiedroto spēki 9. jūnijā izlauzās cauri un ieņēma dambi.
 Planieru misijas D-dienā 
Pirms rītausmas sabiedrotie veica divas desanta operācijas ar planieriem: operācija "Chicago" (101. gaisa desanta divīzija) un operācija "Detroit" (82. gaisa desanta divīzija). Katrā desantā piedalījās 52 CG-4 Waco planieri, kas katrai divīzijai piegādāja prettanku artilēriju un pastiprinājumus. Misijas sākās plkst. 4:00 no rīta, kad izpletņlēcēju desants bija pilnā sparā, un ilga divas stundas (beidzās divas stundas pirms rītausmas), ieskaitot desantu. Misija "Chicago" bija beigusiesar bezierunu panākumiem, 92% spēku nosēžoties 3,2 km rādiusā no mērķa. Misiju "Detroit" kavēja mākoņu sega (kas novērsa desantnieku uzmanību), tikai 62% spēku nosēžoties 2 jūdžu rādiusā no mērķa. Abu misiju laikā tika piegādāti smagie ieroči, kas tika nekavējoties izvietoti pozīcijās. Misijās tika nogalināti tikai astoņi vīri, bet viens no viņiem bija brigādes ģenerālis Dons Prats, 101. gaisa desanta divīzijas komandiera palīgs. Pieci planieri no 82. izpletņlēcēju divīzijas grupas pazuda mākoņu segas dēļ un mēnesi tika uzskatīti par pazudušiem bez vēsts kaujā.
 Vakara pastiprinājuma piegāžu misijas 
D-dienas vakarā tika veiktas vēl divas planieru operācijas — Misija "Keokuk" un Misija "Elmira" —, piegādājot spēku pastiprinājumus 208 planieros. Planieri pacēlās un nolaidās pirms tumsas iestāšanās, ko pavadīja spēcīga P-38, P-47 un P-51 lidmašīnu eskorta vienība.

Plkst. 18:30 Misijas "Keokuk" laikā, vienots 32 planieru un velkoņu formējums, sāka piegādāt pastiprinājumus 101. gaisa desanta divīzijai. Viņi pārlidoja Jūtas pludmali, lai samazinātu zemes apšaudes risku, un ieradās plkst. 20:53, septiņas minūtes pirms grafika, nolaižoties apgabalā, ko skaidri iezīmēja dzeltenas gaismas un zaļi dūmi. Vācu spēki, kas bija izvietoti ap Turkevilu un Senkombdumonu, 3,2 kilometrus abās pusēs no desanta zonas E, neapšaudīja planierus, kamēr tie nesāka nolaisties, un, lai gan planieri cieta zināmus zaudējumus, lielais attālums tos pasargāja no lielākiem bojājumiem. Lai gan pašā nolaišanās zonā nolaidās tikai pieci planieri (lielākā daļa bija atvienoti jau iepriekš), Horsas planieri nolaidās bez nopietniem bojājumiem. Divi planieri nolaidās arī aiz vācu līnijām. Misija bija nozīmīga kā pirmā amerikāņu dienasgaismas planieru operācija, taču tai nebija būtiskas ietekmes uz 101. gaisa desanta divīzijas panākumiem.

Turpretī misija "Elmira" bija izšķiroša 82. gaisa desanta divīzijai: tā nogādāja divus lauka artilērijas bataljonus un 24 haubices, lai atbalstītu 507. un 508. izpletņlēcēju pulkus uz rietumiem no Merderē upes. Piegāde tika veikta četrās grupās: pirmais grupu pāris ieradās desmit minūtes pēc misijas "Keokuka", bet otrais ieradās divas stundas vēlāk, jau saulrietā. Pirmo planieru apkalpes, nezinot, ka nolaišanās zona ir pārvietota uz zonu O, nonāca intensīvas vācu spēku, kas ieņēma daļu no nolaišanās zonas W, uguns ietekmē. C-47 lidmašīnas palaida savus planierus virs sākotnējās nolaišanās zonas, kur lielākā daļa planieru nogādāja savu kravu, neskatoties uz to, ka tie bija smagi bojāti.

Otrais planieru vilnis, kas piedalījās misijā “Elmira”, ieradās plkst. 22:55, un, tā kā tiem nebija desanta dispečeru atbalsta, tie devās uz Eureka bāku nosēšanās zonā O. Arī šis vilnis nonāca intensīvas vācu zemes uguns ietekmē, lidojot tieši virs vācu pozīcijām. Viena planieru grupa tika atbrīvota pārāk agri un nolaidās netālu no vācu līnijām, bet cita grupa nolaidās nosēšanās zonā O. No rīta divi bataljoni gandrīz pilnā sastāvā pievienojās 82. gaisa desanta divīzijai, un 8. jūnijā operācijā piedalījās jau piegādātie 15 lielgabali.
 Saistītās desanta un apgādes operācijas 
 325. planieru kājnieku pulka desants 
Tūlīt pēc 7. jūnija rītausmas tika veiktas divas papildu planieru misijas ("Galveston" un "Hackensack"), lai nogādātu 325. planieru kājnieku pulku 82. gaisa desanta divīzijas atbalstam. Pamatojoties uz "Elmira" misijas rezultātiem, tika pieņemts lēmums lidot pāri Dūvas upes ielejai, lai izvairītos no spēcīgas zemes apšaudes pirms tumsas iestāšanās, un pārvietot desanta zonu uz zonu E, kas piešķirta 101. gaisa desanta divīzijai. Pirmās misijas laikā "Galveston" divas planieru komandas nogādāja 325. pulka 1. bataljonu un atlikušo artilēriju. Simts velkoņu un planieru pārvadāja aptuveni 1000 vīru, 20 ieročus un 40 transportlīdzekļus; planieri tika atbrīvoti plkst. 6:55. Pirmā grupa tika pakļauta vieglai kājnieku ieroču apšaudei, taču tas neizraisīja nopietnas sekas. Planieri tika palaisti nelielā augstumā, izraisot avārijas, ievainojot vairāk nekā simts vīru no 325. bataljona (17 nāvējoši). Otrā planieru grupa droši nolaidās desanta zonā W, ievainojot vairākus vīrus.

Planieri, kas veica misiju "Hackensack", kuras mērķis bija nogādāt atlikušo 325. planieru pulka daļu, tika palaisti plkst. 08:51. Pirmās grupas četras vienības, kas nesa visu 2. bataljonu un lielāko daļu 2. bataljona, 401. planieru kājnieku pulka (tā sauktais 325. planieru pulka "Trešais bataljons"), nolaidās dažādos laukos abās zonas W pusēs, vienai vienībai nonākot spēcīgā apšaudē. Piecpadsmit vīri tika nogalināti un 60 ievainoti gan no zemes apšaudes, gan no tās izraisītajām avārijām. Pēdējā 50 Waco planieru grupa nogādāja atbalsta karavīrus, 81 mm mīnmetējus un 401. planieru kājnieku pulka rotu. Grupa tika uzmanīgi palaista un ar lielu precizitāti sasniedza zonu W, praktiski bez zaudējumiem. Plkst. 10:15 visi trīs bataljoni sapulcējās kas tika ziņots komandieriem. Deviņdesmit procenti no 325. planieru pulka vīriem bija klāt, un pulks izveidoja divīzijas rezervi Šefduponā.
 Papildu apgādes operācijas 
7. jūnijā misiju "Freeport" (82. izpletņlēcēju divīzijai) un "Memphis" (101. izpletņlēcēju divīzijai) ietvaros tika veiktas vēl divas apgādes kravu desantēšanas ar izpletni. Visas lidmašīnas, kas veica šīs operācijas, lidoja virs Jūtas pludmales un, lidojot virs vācu pozīcijām, nonāca zem kājnieku ieroču uguns. Faktiski 101. gaisa desanta divīzijai netika piegādāta neviena krava. Četrpadsmit no 270 C-47 lidmašīnām tika notriektas (salīdzinājumam, no 511 velkoņiem tika notriekti tikai septiņi).

Nākamajā nedēļā 441. un 436. gaisa transporta grupas veica sešas kravu piegādes misijas. Desmit C-47 ar izpletni nometa kravu, un arī 24 planieri piegādāja kravu. Tādējādi operācijas “Neptūns” laikā 9. karaspēka transportēšanas pavēlniecība veica 2166 izlidojumus, no kuriem 533 tika veikti ar planieriem.
 Zaudējumi 
Divu dienu operācijas laikā tika iznīcinātas 44 C-47 lidmašīnas; daudzos gadījumos to apkalpēm paveicās izdzīvot un pievienoties sabiedroto spēkiem. No tām 21 gāja bojā desanta izsēdināšanas laikā, 7 velkot planierus un 14 papildu pastiprinājuma misiju laikā. No 517 planieriem 22 bija Airspeed Horsa, no kuriem lielākā daļa tika iznīcināti nosēšanās laikā vai vācu uguns ietekmē pēc nosēšanās. Lai gan lielākā daļa no 295 Waco planieriem pēc remonta bija darba kārtībā, situācija pludmalēs neļāva izmantot karaspēka pārvadātājus, un 97% no visiem planieriem, kas piedalījās operācijā, vēlāk tika pamesti kaujas laukā.

1944. gada augustā zaudējumi tika apkopoti: 101. gaisa desanta divīzija zaudēja 1240 vīrus (182 kritušie, 557 ievainoti un 501 pazudušais), 82. gaisa divīzija zaudēja 1259 vīrus (156 kritušie, 347 ievainoti un 756 pazudušie)., Note 34 for 101st, note 55 for 82nd.

Līdz 30. jūnijam ASV 7. korpusa zaudējumi sasniedza 4670 vīrus, 101. gaisa desanta divīzijai (546 kritušie, 2217 ievainoti un 1907 pazudušie) un 4480 vīrus 82. gaisa desanta divīzijai (457 kritušie, 1440 ievainoti un 2583 pazudušie).

Vācu zaudējumicompiled at German Order of Battle Normandy  kampaņas laikā sasniedza aptuveni 21 300. 6. izpletņlēcēju pulks jūlija beigās ziņoja par aptuveni 3000 upuriem. Divīzijas zaudējumi, tostarp kaujās pret visu ASV 7. korpusu (ne tikai kaujās ar desantniekiem), un zaudējumu ziņojumi ir uzskaitīti zemāk:

 91. kājnieku divīzija: 2212 (12. jūnijā), 5000 (23. jūlijā);

 243. kājnieku divīzija: 8189 (11. jūnijā);

 709. kājnieku divīzija: 4000 (16. jūnijā);

 17. SS tanku grenadieru divīzija: 1096 (30. jūnijā).
 Atsauces 

 Literatūra 










 Ārējās saites 
 Dropzone Normandy (1944)
 American D-Day: Omaha Beach, Utah Beach & Pointe du Hoc
 German battalion dispositions in Normandy, 5 June 1944
 US Airborne during World War II
 Stephen E. Ambrose World War II sins a thorough examination of the Troop carrier controversy from the TCC point of view, includes detailed explanation of troop carrier terms and procedures
 An open letter to the airborne community another view of the controversy from a TCC historian
 German Order of Battle, a private site well-documented from German records of OB, strength, and casualties
 U.S. Airborne in Cotentin Peninsula
 "The Troop Carrier D-Day Flights", Air Mobility Command Museum
 D-Day Minus One (1945). U.S. Army archive film featuring the roles' of paratroopers and glider troops during the Normandy Invasion. From the Internet Archive, Public domain.
Kategorija:Otrais pasaules karš
Kategorija:1944. gads
Kategorija:Kaujas Francijas teritorijā
Kategorija:Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kategorija:Kaujas ar ASV piedalīšanos