Baltie horvāti

Baltie horvāti (senaustrumslāvu: бѣлъ хръвати, grieķu avotos: Λευκοὶ Χρωβάτοι) ir 7.—10. gadsimta rakstos sastopams apzīmējums slāvu cilšu grupai, kas dzīvoja Centrālās un Austrumeiropas teritorijās uz ziemeļiem no Karpatiem, mūsdienu Polijas dienvidos, Ukrainas rietumos, Čehijas austrumos un, iespējams, arī Slovākijas teritorijā. Baltie horvāti tiek uzskatīti par vienu no nozīmīgajiem elementiem horvātu tautas etnoģenēzē, kā arī par daļu no rietumslāvu un austrumslāvu veidošanās procesiem.

Par baltajiem horvātiem ziņas sniedz galvenokārt Bizantijas avoti, īpaši imperatora Konstantīna VII Porfirogēnēta darbs De administrando imperio, kur minēts, ka daļa horvātu pārcēlusies uz Balkāniem, bet pārējie — tā sauktie “baltie horvāti” — palikuši ziemeļos, ārpus Bizantijas politiskās ietekmes zonas.

Arheoloģiskie un lingvistiskie dati ļauj baltos horvātus saistīt ar Prahas–Korčakas kultūras loku un vēlākām Karpatu reģiona slāvu kultūrām. Austrumslāvu hronikās tie dažkārt tiek minēti līdzās citām ciltīm, kas dzīvoja Karpatu piekājē un Dņestras augšteces apgabalā.

 Ārējās saites 

Kategorija:Slāvi
Kategorija:Ukrainas vēsture
Kategorija:Polijas vēsture