Pakerortas horizonts

Pakerortas horizonts ir apakšordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā. Pirmo reizi to izdalīja amerikāņu ģeologs Persijs Reimonds 1918. gadā. Par horizonta stratotipu ir ņemts Pakerortas atseguma griezums, bet par paplašināto stratotipu ir izvēlēts Rannamoisas atseguma griezums. Savukārt, Vihulas atsegums ir paņemts par stratotipu horizonta robežas noteikšanai. Horizonts ir nosaukts Pakri vāciskā nosaukuma (Pakerortas) vārdā. Pakerortas horizonts uzguļ nestratificētiem kembrija nogulumiem, bet to sedz varangu horizonts. Pakerortas horizonta vecums ir 486,2 — 489,8 Ma un tas veidojās Tremadokas laikmetā.Estonian Commission on Stratigraphy (ESK).

 Apraksts 
Pakerortas horizonts ir izplatīts gandrīz visā Latvijas teritorijā, izņemot galējos ziemeļrietumus, un transgresīvi sedz kembrija nogulumus. Horizontu veido kallaveres svītas nogulumi, kas sastāv no pelēkiem vai brūnganpelekiem, sīkiem un vidēji graudainiem kvarca smilšakmeņiem vai aleirolītiem. Horizonta pilnīgākie griezumi atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, kur horizonta sastāvā bez smilšakmeņiem parādās arī māla starpslāņi. Šajā rajonā ir iespējams, ka pakerortas horizontam atbilst tikai kallaveres svītas apakšējā daļa. Savukārt, svītas augšējā, mālainā daļa, iespējams, ir apakšējā tremadoka diktionemu slānekļu analogs.

 Apakšējā robeža un biezums 
Horizonta apakšējā robeža vienlaicīgi ir robeža starp ordovika un kembrija sistēmām, un tiek fiksēta ar sedimentācijas pārrāvumu starp transgresīvi uzgulošo ordoviku un kembriju. Virknē urbumu robeža ir krasa un tiek vilkta pa kallaveres smilšakmeņu pamatnē esošajiem konglomerātiem. Tie satur kembrija smilšakmeņu un fosfātu materiāla oļus. Tur, kur konglomerāts nav skaidri izteikts vai tā vispār nav, par pakerortas horizonta apakšējās robežas novilkšanas kritēriju kalpo obolīdu un tipisku konodontu sugu parādīšanās griezumā.

Horizonta biezums Latvijas teritorijas lielākajā daļā nepārsniedz 1 metru. Ir izdalīti divi apgabali ar palielinātu biezumu: pirmais ietver nelielu teritoriju valsts dienvidrietumos (Bernātu 6. urbums — 2 m, Liepājas urbums — 3 m, Jūrmalciema 30. urbums — 4 m), bet otrs izplatīts lielākā teritorijā (Pļaviņu urbums — 11 m, Rīgas D-2. urbums — 4,5 m, Bīriņu urbums — 4 m) un valsts dienvidaustrumu daļā (Cīrulīšu urbums — 7 m, Līču urbums — 12 m, Ponkuļu urbums — 29 m).

 Igaunijā 
Igaunijā pakerortas horizonts litostratigrāfiski ietver tūrisalu, katelas, orasojas, rannu, surjoes, tabasalu un tosnas svītas. Horizonta nogulumi atsedzas Ziemeļigaunijas glints pamatnē. Atsegumi ir sastopami, piemēram, Pakri pussalā, Tūrisalu un Kadriorgā. Horizontu veido kvarca smilšakmeņi, obolīdu smilšakmeņi, aleirolīti, bet tūrisalu svītu arī diktionemu argillīti. Horizonta biezums sasniedz 17 metrus.

 Paleontoloģiskais raksturojums 
Pakerortas horizonta smilšakmeņi satur bezslēdzenes pleckāju un konodontu paliekas. T. Alihanova (1953) un V. Korkutis (1971) noteica pleckājus, kurus pārstāv četras obolīdu sugas, un kas pamato smilšakmeņu pakerortas vecumu. Par nogulumu pakerortas vecumu liecina arī V. Vijras un R. Ulstes noteiktie konodonti Cordylodus angulatus un C. rotundatus, kas ir raksturīgas tremadokas sugas, kas ir zinamas Baltijas ziemeļos un Zviedrijas ceratopigu slāņos. Bez abām vadfosilijām, Latvijas pakerortas konodontu kompleksā ir iekļautas arī Oneotodus variabilis, Paltodus deltifer, Scandodus vitreus, Sc. varanguensis u.c. sugas, kas veido Cordylodus angulatus konodontu zonu.Биргер, А. Я. и др., Геологическое строение и полезные ископаемые Латвии, Рига, Зинатне, 1979. 171. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Ordoviks
Kategorija:Latvijas ģeoloģija