Aleksandrs Jakovļevs (politiķis)

Aleksandrs Jakovļevs (; dzimis 1923. gada 2. decembrī, miris 2005. gada 18. oktobrī) bija krievu izcelsmes PSRS un Krievijas Federācijas politiķis, kurš centās pielāgot Rietumu pasaules demokrātisko pieredzi Padomju Savienības sabiedrībai. Perestroikas laikā Jakovļevs bija konsekvents Mihaila Gorbačova reformu politikas atbalstītājs un Borisa Jeļcina sabiedrotais Augusta puča laikā.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1923. gadā Jaroslavļas guberņas Koroļovas ciemā zemnieku ģimenē. Otrā pasaules kara laikā dienēja Sarkanajā armijā, 1944. gadā iestājās VK(b)P, pēc mācībām Jaroslavļas Pedagoģiskajā institūtā papildinājās Maskavas Augstākajā partijas skolā. 1953. gadā viņš kā PSKP Centrālkomitejas instruktors pārcēlās uz dzīvi Maskavā. 1958. gadā viņš kā Fulbraita stipendiāts vienu gadu papildinājās Kolumbijas Universitātē ASV. 1965. gada jūlijā PSKP ģenerālsekretārs Leonīds Brežņevs viņu iecēla par PSKP Centrālkomitejas Propagandas nodaļas vadītāja pirmo vietnieku. Pēc kritiska raksta pret lielkrievu nacionālismu publicēšanas Jakovļevu atcēla no amatiem PSKP CK un no 1973. līdz 1983. gadam viņš bija Padomju Savienības vēstnieks Kanādā. PSKP ģenerālsekretārs Jurijs Andropovs viņu 1983. gadā iecēla par Padomju Savienības Zinātņu akadēmijas Pasaules ekonomikas un starptautisko attiecību institūta direktoru Maskavā.

1987. gadā A. Jakovļevu ievēlēja par PSKP CK Politbiroja locekli un PSKP CK sekretāru. Pēc Mihaila Gorbačova lūguma Jakovļevs vadīja komisiju, kas izmeklēja Molotova—Ribentropa pakta slepeno protokolu esamību. 1989. gada decembrī Jakovļevs izpauda savus atklājumus PSRS Tautas deputātu kongresam, kas pieņēma deklarāciju par slepeno protokolu esamības atzīšanu, nosodīšanu un denonsēšanu.

Pēc Padomju Savienības sabrukuma Jakovļevs lasīja lekcijas par vēsturi, politiku un ekonomiku. Viņš vadīja Krievijas Sociāldemokrātijas partiju. 2000. gadā viņš paziņoja, ka 1947. gadā PSRS Valsts drošības ministrijas ēkā Maskavā nošāva zviedru diplomātu Raulu Valenbergu.

2002. gadā viņš vadīja Prezidenta politisko represiju upuru rehabilitācijas komiteju, vēlāk nodibināja un vadīja Starptautisko demokrātijas fondu. Viņš iestājās par atbildības uzņemšanos par komunisma pagātnes noziegumiem un kritizēja prezidenta Vladimira Putina demokrātijas ierobežojumus.

 Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis (2001)

 Ārējās saites 

Kategorija:Padomju politiķi
Kategorija:PSKP CK locekļi