Draugu bataljons

Pirmā pasaules kara draugu bataljoni () bija speciāli izveidoti Lielbritānijas armijas bataljoni, kuros vīri kopā iestājās vietējās vervēšanas kampaņās, solot, ka viņi varēs dienēt kopā ar draugiem, kaimiņiem un kolēģiem, nevis tikt patvaļīgi sadalīti dažādos bataljonos.

Lai gan sākotnēji tas bija populārs veids, kā piesaistīt brīvprātīgos, vairāku draugu bataljonu lielie zaudējumi karalaukā izpostīja vietējās kopienas visā Lielbritānijā; un tas kļuva īpaši acīmredzams Sommas kaujas laikā. Ieviešot iesaukšanu 1916. gadā, atlikušie draugu bataljoni tika vai nu likvidēti, reorganizēti ar citām vienībām, vai arī pastiprināti ar reģionāli daudzveidīgu jauniesaucamo sastāvu, tādējādi izbeidzot to vietējo raksturu.
 Izveidošana 
Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gada augustā kara ministrs lords Kičeners uzskatīja, ka milzīgs cilvēkresursu skaits ir atslēga uz kara uzvaru, un sāka meklēt veidus, kā mudināt visu šķiru vīriešus pievienoties armijai. Šī iniciatīva bija tiešā pretstatā britu militārajai tradīcijai izmantot ilggadējus profesionālus karavīrus no augstāko sabiedrības šķiru (virsnieku gadījumā) vai zemāko šķiru (kareivju gadījumā). Ģenerālis sers Henrijs Rolinsons ieteica, ka vīrieši būtu vairāk noskaņoti iestāties dienestā, ja zinātu, ka dienēs kopā ar saviem draugiem vai kolēģiem. Viņš aicināja Londonas biržas brokerus izveidot bataljonu no Londonas pilsētas strādniekiem, lai rādītu piemēru. 1914. gada augusta beigās nedēļas laikā šajā 10. (dienesta) bataljonā, Karaliskajos fuzilieros (10th (Service) Battalion, Royal Fusiliers), tā sauktajā "Biržas brokeru bataljonā", iestājās vairāki simti vīru.

Dažas dienas vēlāk Derbijas grāfs nolēma izveidot tādu bataljonu no Liverpūles iedzīvotājiem. Divu dienu laikā jaunajam bataljonam pievienojās 1500 Liverpūles iedzīvotāju. Uzrunājot šos vīrus, lords Derbijs teica: "Šim vajadzētu būt draugu bataljonam, bataljonam, kurā draugi no viena biroja cīnīsies plecu pie pleca par Lielbritānijas godu un Liverpūles reputāciju." Nākamo dienu laikā Liverpūlē tika izveidoti vēl trīs bataljoni, veidojot Karaļa pulka (Liverpūle) (King's Regiment (Liverpool)) 17., 18., 19. un 20. bataljonu.

Iedrošināts ar lorda Derbija panākumiem, Kičeners popularizēja ideju par līdzīgu vervēšanas kampaņu organizēšanu visā Apvienotajā Karalistē. Līdz 1914. gada septembra beigām vairāk nekā piecdesmit pilsētas bija izveidojušas jaunus draugu bataljonus. Lielākas pilsētas un ciemati varēja izveidot vairākus bataljonus katra; piemēram, Mančestra augustā izveidoja četrus bataljonus un novembrī vēl četrus. No Kara ministrijas viedokļa draugu bataljona eksperiments atviegloja pēkšņi paplašinātās regulārās armijas vervēšanas struktūras lielo slodzi, kā arī atviegloja finansiālo slogu. 1914. gada septembrī Kičeners paziņoja, ka vietējo vienību organizatoriem būs jāsedz sākotnējās izmitināšanas un citas ar to saistītās izmaksas, līdz Kara ministrija pārņems to pārvaldību. Attiecīgi daudzi jauno draugu bataljonu rekrūši sākotnēji varēja dzīvot mājās, vienlaikus piedaloties ikdienas armijas pamatapmācībā.
 Bataljonu piemēri 
Piemēri
"Grimsbijas biedrus" izveidoja bijušie Vintringemas vidusskolas skolēni Grimsbijā. Arī daudzas citas skolas, tostarp dažas no vadošajām valsts skolām, veidoja savus bataljonus. Tika izveidoti vairāki sportistu bataljoni, tostarp trīs futbolistu bataljoni: 17. un 23. (dienesta) bataljons, Midlseksas pulks, un 16. (2. Edinburgas) (dienesta) bataljons, Karaliskie skoti, pēdējais bataljons, kurā bija visi pirmās un rezerves komandas spēlētāji, vairāki valdes un personāla locekļi, kā arī ievērojams Skotijas profesionālā kluba "Heart of Midlothian F.C." atbalstītāju kontingents.War Memorial Site No gandrīz 1000 bataljoniem, kas tika izveidoti pirmajos divos kara gados, 145 dienesta un septiņdesmit rezerves kājnieku vienības bija vietēji izveidoti draugu bataljoni. Chandler, David (1996). The Oxford History of the British Army. Oxford University Press. p. 241. ISBN 0-19-285333-3. Daži draugu bataljoni bija saistīti ar tirdzniecību/sociālo izcelsmi, nevis ar teritoriālo piederību, piemēram, mākslinieku bataljoni un sportistu bataljoni. Profesionālie golferi Alberts Tingijs vecākais, Čārlzs Mejo un Džeimss Bredbīrs pievienojās draugu bataljoniem.

17. un 32. bataljons, Nortumberlendas fuzilieri (Royal Northumberland Fusiliers), gandrīz pilnībā tika izveidoti no Ziemeļaustrumu dzelzceļa darbinieku rindām. Tiem biedriem, kas pievienojās bataljoniem, Ziemeļaustrumu dzelzceļš piedāvāja dažus finansiālos stimulus, tostarp: nodrošinājumu sievām un apgādājamajiem; vīriešu amatu vakanču saglabāšanu; iemaksu veikšanu pensiju fondā un izmitināšanu ģimenēm, kas dzīvoja kompānijas mājās.
 Bataljonu loma 
Lai gan lielākā daļa draugu vienību bija kājnieku bataljoni, vietējo iniciatīvu rezultātā tika izveidotas četrdesmit astoņas inženieru rotas, četrdesmit divas lauka artilērijas baterijas un vienpadsmit munīcijas kolonnas, kas galvenokārt tika veidotas no grupām ar līdzīgu profesionālo pieredzi. Daudzu draugu bataljonu relatīvi augstās prasmes un izglītības līmenis nozīmēja potenciālo virsnieku aizplūšanu, sākot ar 1915. gadu, lai tos izmantotu citur.
 Zaudējumi 
Daudzi no šiem vietēji sagatavotajiem bataljoniem cieta smagus zaudējumus Sommas ofensīvas laikā 1916. gadā. Ievērojams piemērs bija 11. (dienesta) bataljons (Akringtona), Austrumlankašīras pulks, labāk pazīstams kā Akringtonas draugu pulks. Akringtonas draugu pulkam kaujas pirmajā dienā tika pavēlēts uzbrukt Serē lepuiso ciemam, galvenā uzbrukuma vistālāk ziemeļos esošajai daļai. Akringtonas draugu pulku pavadīja citi draugu bataljoni, kas bija no Šefīldas, Līdsas, Bārnslijas un Bredfordas. No aptuveni 700 Akringtonas draugu pulka karavīriem, kas piedalījās uzbrukumā, divdesmit minūšu laikā 235 tika nogalināti un 350 ievainoti. Neskatoties uz atkārtotiem mēģinājumiem, Serē lepuiso ciemu izdevās ieņemt tikai 1917. gada februārī, kad vācu armija bija jau evakuējusies uz Hindenburga līniju.
 Reģionālās vai grupu vervēšanas pārtraukšana 
Sommas kauja iezīmēja pagrieziena punktu draugu bataljonu eksperimentā. Daudzi bataljoni tika izformēti vai apvienoti pēc shēmas pēc 1916. gada vasaras. Citi saglabāja savus nosaukumus līdz kara beigām, bet vervēšana tajos bija atkarīga no iesaukšanas no kopīga iesaucamo pulka, nevis no tiem, kuriem ir reģionālas vai citas kopīgas saites.

Prakse piesaistīt rekrūšus no konkrēta reģiona vai grupas nozīmēja, ka, ja draugu bataljons cieta lielus zaudējumus, ietekme uz atsevišķām pilsētām, ciemiem, apkaimēm un kopienām Lielbritānijā varēja būt tūlītēja un postoša. Piemēram, Šefīldas pilsētas bataljons (12. Jorkas un Lankasteras pulks) vienas dienas laikā (1916. gada 1. jūlijā) Sommā zaudēja 495 kritušos un ievainotos, un līdz tā paša gada oktobrim tas atjaunojās tikai ar iesaukšanu no dažādiem apgabaliem.

Ieviešot iesaukšanu 1916. gada martā, jauni draugu bataljoni netika formēti. Brīvprātīga vietējā vervēšana ārpus regulārās armijas struktūras, lai gan raksturīga 1914.–1915. gada atmosfērai, Otrajā pasaules karā vairs netika atkārtota.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
History of the Pals Battalions (BBC)
The Accrington Pals of the East Lancashire Regiment
The Barnsley Pals of the York and Lancaster Regiment
A Pal on trial
McCrae's Battalion
 Pals unit diaries

Kategorija:Militārisms Apvienotajā Karalistē
Kategorija:Pirmais pasaules karš