Taivānas suns

Taivānas suns (ķīniešu: 台灣犬) ir mazu vai vidēju suņu šķirne, kas veidojusies Taivānā. Šie suņi ir pazīstami arī kā Formozas kalnu suņi. Taivānas suņu ģenētiskā izcelsme ir sākusies pirms no  līdz  gadiem, padarot tos par vienu no vecākajām un primitīvākajām suņu šķirnēm pasaulē. Tie ir labi pielāgojušies nelīdzenajam un blīvi mežainajam Taivānas reljefam, kļūstot par daļēji savvaļas šķirni pirms vairāku koloniālo valdību un ārvalstu lielvaru ierašanās Taivānā. Neskatoties uz šīm adaptācijām, Formozas suņi saglabāja apmācamības potenciālu un tagad tiek izmantoti arī kā medību suņi, sargsuņi, cirka suņi, glābšanas suņi vai vienkārši kā cilvēku kompanjoni. Formozas kalnu suņi tiek iedalīti vienā vidēja tipa un divos mazos tipos.

 Šķirnes vēsture 

 Izcelsme 
Taivānas suns ir sena Taivānai raksturīga šķirne, kuras cēlušies no agrākajiem Dienvidaustrumāzijas medību suņiem. Šie suņi ieradās salā kopā ar austroniešu ciltīm, kas apmetās Taivānā aptuveni pirms pieciem tūkstošiem gadu un nodarbojās ar medībām un makšķerēšanu. Japānas Gifu universitātes, Nagojas Universitātes un Taivānas Universitātes veiktais pētījums par Āzijas valstīs dzīvojošiem suņu genotipiem apstiprināja, ka tradicionālajām japāņu šķirnēm Kišu, Šikoku, Hokaido, Akita un Šiba ir kopīgi senči ar Taivānas suni. Taivānas kalnu mežos šie suņi savairojās un kļuva mežonīgi, līdzīgi kā Austrālijas dingo, vienlaikus saglabājot savu apmācāmību.

Taivānas suņu pētnieks Dr. Songs Jongi (ķīniešu: 宋永義, piņjiņs: Songs Jongi) min četrus katastrofālus notikumus šķirnes vēsturē, kas noveda pie tās gandrīz pilnīgas izmiršanas. 1624. gadā Nīderlandes Austrumindijas kompānija izveidoja staciju Taivānā. Un kolonisti ieveda medību suņus no Eiropas un krustoja tos ar Taivānas suņiem, taču vietējiem iedzīvotājiem suņu turēšana bija aizliegta un daudzi suņus nogalināja. Japānas okupācijas laikā no 1895. līdz 1945. gadam pēc Japānas valdības rīkojuma attālas kalnu apmetnes pārvietoja tuvāk administratīvajam centram, kur Taivānas suņus krustoja ar japāņu suņiem. Suņu krustošanās notika arī salas austrumu piekrastē, kuru masveidā apdzīvoja japāņu imigranti. Otrais pasaules karš nesa vēl lielākus zaudējumus. Japānas karaspēks uzcēla aizsardzības nocietinājumus gar salas piekrasti un sardzes pienākumiem izmantoja militāros suņus, galvenokārt vācu aitu suņus. Tā vāciešu suņu gēni nekontrolēti iekļuva Taivānas suņu pēcnācējos. Vietējie iedzīvotāji, pretojoties okupācijai, savus Formozas suņus rīdīja uz vācu aitu suņiem. Atbildot uz to, japāņi nošāva katru vietējo suni, ar kuru saskārās. Saskaņā ar Suna Jonji teikto, vistuvāk Taivānas suņu izmiršanai bija divu miljonu Gomiņdan partijas biedru pārcelšanās uz Taivānu 1949. gadā. Ķīnieši vietējos suņus lietoja arī pārtikā. Turklāt valsts ekonomisko izaugsmi pavadīja Eiropas un Japānas suņu imports, kuru asinis iekļuva arī Taivānas suņu gēnos.

20. gadsimta otrajā pusē lielākā daļa Formozas suņu dzīvoja atsevišķi savvaļā mežos, izolētos baros, barību iegūstot medījot. Lai izdzīvotu, suņiem bija jābūt saprātīgiem un viltīgiem. Lai dzemdētu kucēnus, mātītes patvērās slēptās migās, no tām atgriežoties ar pilnībā pieaugušiem kucēniem. Pastāvīga tuvradnieciska krustošana izraisīja ģenētisko anomāliju un nestabila temperamenta pieaugumu.

 Šķirnes atdzimšana 
Mērķtiecīgus šķirnes atjaunošanas centienus 20. gs. septiņdesmitajos gados uzsāka Taivānas Universitātes speciālisti. Zinātnieki atlasīja vairākus eksemplārus, kas atbilda veciem zīmējumiem un bija piemēroti vaislai. Viņi apmeklēja 29 attālas apmetnes, kur atrada 160 suņus, no kuriem 46 (25 tēviņi un 21 mātīte) uzskatīja par tīršķirnes suņiem. Ģenētiskā testēšana apstiprināja to radniecību ar suņiem, kuru dzimtene ir Japānas dienvidi. Izšķirošu lomu šķirnes atdzimšanā spēlēja Čens Mingnans (ķīniešu: 陳明南, piņjiņs: Čens Ming-nans), Formozas kalnu suņu aizsardzības centra un Sjaofengas audzētavas (ķīniešu: 嘯五峰犬舍, piņjiņs: Sjao Vu Fens) dibinātājs. 11 gadu laikā Čens meklēja suņus, kas atbilstu seno tēlu un stāstu šķirnes īpašībām, ko stāstījuši senie mednieki dažādās Taivānas apmetnēs. Atjaunotās šķirnes dibinātāji bija melna mātīte vārdā Black Spirit, raiba mātīte vārdā Hunter un melns tēviņš vārdā Sjao Vu Fens, kura vārds deva audzētavai nosaukumu. Čens un viņa mīluļi kļuva par Taivānas preses zvaigznēm; viens no viņa audzētajiem suņiem, mātīte vārdā Moon Howler, kura, atšķirībā no citiem suņiem, dzīvoja telpās, domājams, pat bija telepātiski savienota ar audzētāju un varēja uzminēt viņa iedomātos skaitļus. Pēc šķirnes entuziastu domām, lielākā daļa suņu, kas brīvi dzīvo Taivānā, ir nekontrolētas krustošanas ar importētiem suņiem rezultāts; Izņemot suņus, kuru izcelsme ir Sjaofengas audzētavā, tīršķirnes eksemplāri ir ārkārtīgi reti un gandrīz nekad nav sastopami ārpus Taivānas.

Taivānas suni Āzijas Kinoloģiskā savienība (AKU) atzina 2001. gadā. Šķirnes standartu 2004. gadā pieņēma Starptautiskā Kinoloģiskā federācija (Fédération Cynologique Internationale, FCI), kad šķirni provizoriski atzina. Šķirne saņēma pastāvīgu FCI atzinību un jaunu standartu 2015. gadā. Amerikas Savienotajās Valstīs, Lielbritānijā un citās valstīs, kas nav FCI dalībvalstis, Taivānas suns netiek atzīts, taču Amerikas un Lielbritānijas Kinoloģiskie klubi atzīst suņus ar Taivānas Kinoloģiskā kluba (KCT, ķīniešu: 社團法人台灣畜犬協會) ciltsrakstiem.

Nosaukums "Taivānas suns" galvenokārt tiek lietots Eiropā. Āzijā tiek lietots tradicionālais šķirnes nosaukums — Formozas kalnu suns, kas cēlies no Taivānas salas portugāļu koloniālā nosaukuma.

 Šķirnes variācijas 
Taivānas sunim ir trīs auguma variācijas, no kurām visizplatītākā ir vidēja auguma suns, kura augstums skausta rajonā ir 50 cm. Starptautiskā Kinoloģiskā federācija neatzīst mazākus suņus, kuru augstums skaustā ir 30 un 40 cm.

 Ārējais izskats 
Formozas suns ir vidēja lieluma, kvadrātveida uzbūves suns ar sausu, cīpslainu un labi sabalansētu uzbūvi. Taivānas suņa izskats un anatomiskā uzbūve ir līdzīga citiem savvaļas suņiem, kas sastopami dažādos kontinentos, un pilnībā atbilst tā daudzpusīgā suņa lomai.

Galva, skatoties no priekšpuses, ir trīsstūrveida, galvaskauss ir plats un apaļš, bez grumbām. Purns ir diezgan garš, nedaudz sašaurinās deguna virzienā, bet nav smails. Pāreja uz pieri ir izteikta, ar nelielu vidusrievu. Deguna virspuse ir taisna, un deguna gals ir melns vai tumšs. Žokļi ir spēcīgi, un vaigi ir nedaudz izliekti. Formozas suņiem bieži ir melna vai plankumaina mēle. Acis ir mandeļveida un tumši brūnas; dzeltenas vai gaišas krāsas acis nav atbilstošas šķirnes standartam. Ausis ir smailas, plānas un novietotas 45° leņķī, atgādinot sikspārņa ausis. Kakls ir diezgan garš, slaids, nedaudz izliekts un bez pakauša.

Ķermenis ir muskuļots, tipiski darba sunim. Skausts ir labi definēts, mugura ir spēcīga, īsa un taisna. Krusti ir plati un īsi, un var būt nedaudz noapaļoti. Krūtis ir dziļas, sniedzas gandrīz līdz elkonim, ar nelielu priekškrūšu daļu. Vēders ir labi pievilkts. Zobenveida aste ir augstu novietota un turēta, ar galu vērstu uz priekšu. Ekstremitātes ir spēcīgas un līdzsvarotas, ar melniem nagiem. Elkoņi ir tuvu ķermenim, un pēda, pleznas kauli un pēdas ir ļoti spēcīgas. Suns kustas spēcīgi un ir pietiekami veikls, lai ja ir nepieciešams ātri pagrieztos par 180°.
Taivānas suņa apmatojums ir īss, ciets un cieši pieguļ ādai, apmatojuma garums svārstās no 1,5 līdz 3 cm. Standarta krāsas ir melna, raiba, sarkana dažādos toņos, balta un divu krāsu kombinācijas — balta ar melnu, sarkanu vai raibu.

 Suņa temperaments 
Taivānas suņa raksturīgākās iezīmes ir lieliska oža, redze, dzirde un laba virziena izjūta. Formozas suņi ir absolūti bezbailīgi, ļoti uzticīgi saviem saimniekiem un aktīvi suņi. Tomēr tie ir ārkārtīgi piesardzīgi pret svešiniekiem un nav piemēroti dzīvei ģimenē un rotaļām ar bērniem: viņu tuvība saviem daļēji savvaļas senčiem prasa pastāvīgu uzmanību un ievērojamu fizisko spēku no saimniekiem.

 Izmantošana 
Papildus tradicionālajām medībām mūsdienu suņi tiek izmantoti arī citādākā veidā. Militārajā dienestā Formozas suņi apsargā noliktavas un teritoriju, demonstrējot pārākas darba īpašības nekā tradicionālie vācu aitu suņi: militārie kinologi uzskata, ka tiem ir labāka oža, dzirde un uzmanība, un tie ātrāk ceļ trauksmi un uzbrūk iebrucējiem. Turklāt Taivānas suņi ir labāk pielāgojušies relatīvi skarbajiem vietējiem apstākļiem. Formozas suņi tiek izmantoti arī kā meklēšanas un glābšanas suņi. Taivānas suņi ir lieliski piemēroti visu veidu suņu sportam.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Formosan Dogs website

Kategorija:Suņu šķirnes
Kategorija:Taivāna