Bothriolepis cellulosa

Bothriolepis cellulosa ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā frānas laikmeta sākumā, un kuru fosilijas atrastas pļaviņu svītas nogulumos Pērses upes krastos pie Kokneses. Sugu 1846. gadā kā Pterichthys cellulosa aprakstīja vācbaltiešu paleontologs Kristians Panders, pamatojoties uz galvas vairoga pārakmeņojumu no Pērses atseguma pie Kokneses. Sugas nosaukums "cellulosa" ir veidots no latīņu vārda cellula — šūna (pamatojoties uz dermālo kaulu šūnaino ornamentējumu).

 Apraksts 
Bothriolepis cellulosa ir vidēja izmēra botriolepji ar ķermeņa bruņas garumu mugurpusē ne mazāku par 190 mm. Galvas vairogs ir salīdzinoši plats (B/L indekss 128—146, vidēji 138) un preorbitālajā nodalījumā salīdzinoši plakans. Vairoga priekšējā mala ir būtiski īsāka par aizmugurējo, tā ir nedaudz izliekta, noapaļota un ar rostrālo stūri. Preorbitālā iedobe ir vienkāršā tipa. Priekšējais nepāra kauls (Prm) ir plats, tā aizmugurējā mala ir būtiski īsāka par priekšējo. Pineālā plātne (Pi) ir platāka par savu garumu vai arī tās platums un garums ir apmēram vienādi. Pakauša kauls (Nu) ir plats (L/B indekss 65—81, vidēji 70). Sānu pakauša kaulu (Pn) sānu nodalījums ir salīdzinoši plats.

Ķermeņa bruņas dorsālā siena nav augsta un ir vidēji plata. Priekšējā vidējā muguras kaula (AMD) tergālais stūris atrodas kaula vidējās trešdaļas priekšējā daļā. Dorsomedialais ķīlis ir vāji attīstīts un lieliem īpatņiem pat daļēji izzūd. Postlevatora ķīlis parasti ir attīstīts un bieži vien stipri attīstīts tā aizmugurējā daļā, veidojot tur kaut kādā mērā pamatni zem levatora bedrītes. AMD ir mēreni plats (B/L indekss 83—94, vidēji 89). Pakaļējais vidējais muguras kauls (PMD) ir salīdzinoši plats (B/L indekss 82—112, vidēji 96). Tā priekšējā mala ir plata, bet aizmugurējais stūris strups vai noapaļots.

Krūšu spura ir samērā masīva. Tās proksimālais segments ir mēreni garš (garums 3,5—4 reizes lielāks par platumu). Krūšu spuras plātņu MM1 un CV2 punktveida kontakts izraisa CV1 atdalīšanos no MM2. Proksimālā segmenta sānu dzelkšņi ir salīdzinoši īsi. Mediālie dzelkšņi ir diezgan spēcīgi attīstīti un nodalīti. Tie atrodas uz CD1 un tam piegulošajām MM2 daļām, un ir vērsti dorsāli.

Dermālo kaulu ornamentējums parasti ir šūnains. Sīkiem un vidēji lieliem īpatņiem tas samērā regulāra, sīkrūtaina tīkla veidā sastāv no šauriem un labi izteiktiem anastomoziem ķīlīšiem un izteiktiem paugurveida sabiezinājumiem un pauguriņiem to saskares punktos. Samērā lieliem īpatņiem ornamentējums kopumā saglabā sīkšūnainu tīklveida izskatu uz galvas vairoga, bet bieži vien izplūst pauguriņos un mezglveidīgos paugurainos ķīlīšos uz ķermeņa bruņas dorsālās virsmas.Ervīns Lukševičs, Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļas bruņuzivis (Placodermi, Bothriolepididae), LU Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāte, Rīga, 1996., 27-28.lpp.

 Salīdzinājums 
Bothriolepis cellulosa dažos aspektos ir līdzīgs B. panderi, taču atšķiras no tā ar Prm formu un proporcijām, ar Pi formu, ar Pn formu (B. panderi tas ir izstiepts uz priekšu), ar masīvu un salīdzinoši īsāku krūšu spuras proksimālo segmentu, ar dermālo kaulu ornamentējuma veidu.

B. cellulosa pēc dažiem parametriem ir tuvāks B. canadensis sugai, bet atšķiras no tās diezgan nenozīmīgi: ar šaurāku un saplacinātāku galvas vairogu, ar šaurāku acu atveri, ar platāku Pn sānu nodalījumu, ar īsāku un augstāku submarginālo plātnīti, ar AMD viscerālās virsmas uzbūvi, ar pieaugušo īpatņu dermālo kaulu ornamentējuma raksturu. Šīs abas sugas, acīmredzot, filoģenētiski ir ļoti tuvas.

 Atsauces 

Kategorija:Antiarhi