Frauštates kauja

Frauštates kauja () notika 1706. gada 3. februārī starp Zviedriju un Saksiju-Poliju un to krievu sabiedrotajiem netālu no Frauštates (tagad Vshova) Polijā. Frauštates kaujas laikā 3. februārī Saksijas kūrfirsts Augusts II Stiprais atradās tikai 120 km attālumā, un tā kavalērijas vienību sastāvs bija aptuveni 8000 vīru. Saskaņā ar Kataļa Nolana teikto, tas pamudināja zviedru ģenerāli Renšildu steigšus uzbrukt sakšu ģenerāļa Šulenburga spēkiem. Zviedri skaitliski bija mazākumā pret sakšu, un krievu armiju vairāk nekā divas reizes. Ignorējot izredzes, Renšilds uzbruka ienaidnieka labi izveidotajām pozīcijām. Viņš nosūtīja kavalēriju, lai padzītu aizstāvošos sakšu karavīrus abos spārnos un veiktu klasisku dubulto aplenkumu. Šis manevrs nozīmēja, ka zviedri varēja uzbrukt no aizmugures ienaidnieka galvenās līnijas centrālajai aizmugurei. Tā rezultātā gāja bojā 8000 krievu un 5000 tika saņemti gūstā sakšu un vācu algotņu. Šī kauja ir perfekts "spīļu manevra" piemērs un bija viena no Zviedrijas galvenajām uzvarām Lielajā Ziemeļu karā.Cathal J. Nolan, Wars of the Age of Louis XIV (2008) pp 128-139, 186, 233-235.

 Priekšvēsture 
Pēc Zviedrijas karaļa Kārļa XII uzvaras pār sakšu-krievu armiju Daugavas kaujā viņš varēja sākt savu kampaņu pret Poliju. Pēc uzvaras Klišovas kaujā 1702. gada jūlijā Kārlis XII vienojās par Saksijas kūrfirsta Augusta II gāšanu no Polijas troņa, taču bez rezultātiem. Pēc tam Zviedrijas armija pakļāva labi nocietināto Toruņas pilsētu pie Vislas upes ilgstošai blokādei no 1703. gada maija līdz oktobrim.Liljegren, Bengt (2000). Karl XII: en biografi. Lund: Historiska media. Libris 7776628. ISBN 91-88930-99-8 (inb.), p. 156-160. Pilsēta krita, un viss tās 4800 sakšu karavīru garnizons tika saņemts gūstā. Zviedrijas armijas spēks apvienojumā ar Augusta vienošanos ar caru Pēteri I pamudināja daudzus poļu dižciltīgos pievienoties prozviedru opozīcijai. 1704. gada februārī Augusts vairs netika uzskatīts par Polijas karali, un tā paša gada jūlijā par karali tika ievēlēts Staņislavs Leščinskis.Kuvaja, Christer (2008). Karolinska krigare 1660–1721. Stockholm: Schildts Förlags AB. ISBN 978-951-50-1823-6

Tomēr Augusts II netika sakauts, un krieviem bija interese viņu atbalstīt. Krievu-sakšu stratēģiskais plāns paredzēja, ka sakšu armijai Johana Matiasa fon der Šulenburga vadībā jāielaužas Polijā, lai pievienotos lielākam kavalērijas spēkam, ko vadīja pats Augusts II, un pēc tam kopā ar galvenajiem krievu spēkiem, kas atradās Livonijā, jāuzvar Zviedrijas galvenā armija. Tomēr Polijas rietumos atradās Zviedrijas armijas korpuss Renšilda vadībā, kas pirms apvienošanās bija vai nu jāapiet, vai jāiesaista kaujā.

1705. gada marta sākumā krievu feldmaršals Boriss Šeremetevs organizēja tikšanos ar sakšu ģenerāli Oto Arnoldu fon Paikulu, lai vienotos par kopīgu rīcības plānu Kārļa XII sakaušanai. Stratēģijas pamatā bija dižciltīgā Johana Patkula jau 1703. gadā izstrādāts plāns, kas ietvēra kopīgu uzbrukumu, lai neitralizētu Zviedrijas armiju. Fon Paikulu iespaidoja Patkula plāni, un viņš iestājās par to, ka plānu varētu izmantot kā veidu, kā izvilināt Kārli XII un galveno Zviedrijas armiju no Lielpolijas un virzīties uz austrumiem Brestļitovskas virzienā. Tas bija jāpanāk, apvienojot galveno Krievijas armiju Džordža Benedikta fon Ogilvija vadībā un fon Paikula karaspēku, kas bija izvietots Brestā, piespiežot Kārli XII stāties tiem pretī kaujā. Tajā pašā laikā galvenā sakšu armija no Saksijas dotos garām Polijai un uzbruktu Kārlim XII no aizmugures. Patkuls uzskatīja šo plānu par pārāk riskantu un ieteica sabiedrotajiem vispirms sagraut Lēvenhaupta Kurzemes armiju, pirms Ogilvija karaspēks stātos pretī Kārlim XII. Pretējā gadījumā Ogilvija vienību aizmugure būtu apdraudēta. Tika panākts kompromiss starp abām stratēģijām, kurā tika panākta vienošanās, ka Šeremetevs uzbruks Lēvenhauptam, kamēr Ogilvijs dosies uz nocietināto Grodņas pilsētu. Tur sabiedrotie uzskatīja, ka Ogilvijs varēs noturēties pret Kārļa XII karaspēku pietiekami ilgi, lai galvenā sakšu armija ierastos no Krakovas. Tikmēr fon Paikuls ar saviem apvienotajiem sakšu-poļu karaspēkiem uzbruks Varšavai, lai pārtrauktu Staņislava kronēšanu.Sjöström, Oskar; Nilsson, Bengt (2008). Fraustadt 1706: ett fält färgat rött. Lund: Historiska media. Libris 10741767. ISBN 978-91-85507-90-0 (inb.), p. 72.

 Spēku izvietošana 
Sakšu armija nebija rūpīgi izvēlējusies savu pozīciju; un Šulenburga spēki izvietojās uz zviedru izvēlētu pozīciju. Renšilds atvilka savus spēkus no Slavas uz Frauštati. Vēlāk Renšilds savās dienasgrāmatās (zviedru valodā) rakstīja: “Så resolverade jag att draga mig till Fraustadt tillbaka i den tanken att locka till mig fienden after mig utur sin fördel, inbillandes honom att jag ville alldeles draga mig av”, aptuveni tulkojot kā “Tāpēc es nolēmu atkāpties uz Frauštati ar domu pievilināt ienaidnieku prom no viņa izdevīgās pozīcijas, maldinot viņu, liekot domāt, ka esmu pilnībā atkāpies”.

Sakši, kuriem bija skaitliski vairāk kājnieku (9000 sakšu un 6300 krievu), bet mazāk kavalēriju (4000 sakšu) nekā zviedriem, ieņēma spēcīgu aizsardzības pozīciju. Divās līnijās, ar kavalēriju abos flangos, starp Gejersdorfas un Rērsdorfas ciemiem un Frauštates pilsētas priekšā, ierakušās aiz aizsalušiem ezeriem un purviem, kas pretojās sakšu-krievu armijai, Renšilds izvietoja savus 3700 kājniekus centrā trīs kolonnās un savu 5700 lielo kavalērijas vienību abos flangos.

 Kauja 
Kreisajā flangā zviedru kavalērijai Aleksandra Humerhelma vadībā bija grūtības šķērsot sasalušu purvu, taču sakšu kavalērija šo priekšrocību neizmantoja. Pēc pārgrupēšanās zviedri trīs reizes uzbruka sakšu gvardes korpusa un kavalērijas gvardes pulkiem, tos pilnībā sakaujot. Pulkvedis fon Krasovs, zviedru kavalērijas komandieris labajā flangā, ar 12 dragūnu eskadroniem pagāja garām kreisajam krievu flangam netālu no Rērsdorfas ciema un uzsāka cīņu ar sakšu kavalēriju, kas sedza krievu flangu. Pēc tam, kad bija liecinieki sakšu labā flanga iznīcināšanai, kreisais flangs aizbēga un tika zviedru dragūnu sakauti. Pulkveža fon Krasova kavalērija pēc tam pulksteņrādītāja virzienā ietriecās sakšu-krievu aizmugures daļā, kas lika vairākiem sakšu pulkiem izjaukt formāciju. 
Sakšu kreisajā flangā, pretī Renšilda kājniekiem, krievi bija izvietojušies ar uzvilktām uniformām uz āru, lai viņi ar savām sarkanajām krāsām, nevis krievu standarta zaļajām, vairāk izskatītos pēc sakšiem. Tomēr tā bija Šulenburga pavēle, kurš apšaubīja viņu kaujas prasmes, lai atklātu flanga vājumu. Zviedru kājnieki uzbruka sakšu-krievu līnijai frontāli, ar spēcīgu lielgabalu un muskešu uguni. Atklājot, ka ienaidnieka līnijas kreiso spārnu tur krievu karaspēks, Renšilds pavēlēja saviem kājniekiem uzbrukt viņu pozīcijām, kurām no aizmugures uzbruka arī pulkveža fon Krasova kavalērija. Krievu kājnieki tika ātri ielenkti un izklīdināti.

Sakšu vidusdaļai bija atsegtas gan flangs, gan aizmugure, un tās pulki kreisajā flangā spiediena ietekmē ātri sabruka  un izjauca kaujas formāciju. Sakšu labais flangs sākotnēji turējās, nodarot zināmus zaudējumus zviedru kājniekiem, līdz kavalērija sasalušajā purvā uzbruka viņu aizmugurei. Sakšu-krievu armija sabruka, un galvenā vienība bēga uz dienvidiem caur Frauštati. Zviedrijas kavalērija, kas iepriekš bija iestrēgusi purvā, steidzās uz priekšu pa atklātu reljefu un pilsētas tālākajā nomalē sastapa bēgošo sakšu un krievu karaspēku. Ieslodzīti zviedru kavalērijas priekšā un kājnieku aizmugurē, sakautie sakšu-krievu spēki masveidā padevās.

 Zaudējumi 
Kaujas rezultātā tika nogalināti 7377 sakši un krievi, bet vairāk nekā 7300 tika saņemti gūstā, no kuriem 2000 tika ievainoti. Zviedru zaudējumi aptuveni 400 cilvēku (tostarp Kronobergas pulka komandieris pulkvedis Gabriels Liljehēks) un 1000 tika ievainoti. Šulenburgam izdevās aizbēgt, neskatoties uz to, ka viņam bija lodes ievainojums gūžā.https://www.youtube.com/watch?v=CcRHVPCmstM Tika sagrābti arī 71 karogi, visa sakšu artilērija, 11 000 rapieru un tikpat daudz muskešu. Renšilds sodīja ar nāvi aptuveni 500 krievu gūstekņu; tiek diskutēts par to, vai viņš to darīja, atriebjoties par krievu zvērībām KurzemēTucker, S.C., 2010, A Global Chronology of Conflict, Vol. Two, Santa Barbara: ABC-CLIO, LLC, , vai tāpēc, ka uzskatīja, ka viņu otrādi apgrieztie šineļi bija mēģinājums izlikties par sakšiem, kuriem gūstā tika nodrošināti labāki apstākļi. Savas identitātes slēpšana un izlikšanās par kaut ko citu tajā laikā tika nosodīta un dažreiz uzskatīta par pietiekamu iemeslu, lai atteiktu žēlsirdīgu attieksmi pret sevi.[6]

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Popularhistoria.se 
 Golden.net

Kategorija:Lielais Ziemeļu karš
Kategorija:Polijas vēsture
Kategorija:Krievijas vēsture
Kategorija:Zviedrijas vēsture
Kategorija:Kaujas ar Zviedrijas piedalīšanos
Kategorija:Kaujas ar Krievijas piedalīšanos
Kategorija:Kaujas Polijas teritorijā
Kategorija:18. gadsimta kaujas
Kategorija:1706. gads