Demokrātijas konsolidācija

Demokrātijas konsolidācija (consolidation; consolidatio - nostiprināšanās, nostabilizēšanās, arī apvienošanās, saliedēšanās) apzīmē demokrātiskas iekārtas nostiprināšanos, kas paredz: (i) demokrātisku institūciju, normu un politisko brīvību nostiprināšanos; (ii) uzticēšanos valsts iestādēm un amatpersonām, kā arī iedzīvotāju iesaisti politiskajos procesos; (iii) iedzīvotāju vidū pastāvošu izpratni par esošo iekārtu kā vienīgo iespējamo.Minēto kritēriju kontekstā skatīt: Linz, J. J. (Juan J., & Stepan, A. C. (1996). Toward Consolidated Democracies. Journal of Democracy, 7(2), 14–33. https://doi.org/10.1353/jod.1996.0031; Schedler, A. (1998). What is democratic consolidation?. Journal of democracy, 9(2), 91-107.

Demokrātijas konsolidācijas kontekstā izšķir iekārtas nomaiņu, t.i., pirmkārt, kā pāreju uz demokrātiju (pēc kuras seko konsolidēšanās), otrkārt, kā konsolidācijas procesa noslēgšanos, kad kāda iekārta vairs nav pakļauta apvērsuma vai atgriešanās riskam.Schedler, A. (1998). What is democratic consolidation?. Journal of democracy, 9(2), 91-107. Konsolidācijas definēšanāTiek izšķirti arī strukturāli un procesuāli faktori, skatīt: Svolik, M. (2015). Which Democracies Will Last? Coups, Incumbent Takeovers, and the Dynamic of Democratic Consolidation. British Journal of Political Science, 45(4): 715–738; Svolik, M. (2008). Authoritarian Reversals and Democratic Consolidation. American Political Science Review, 102(2): 153–168; Gasiorowski, M. J. & T. J. Power. (1998). The Structural Determinants of Democratic Consolidation: Evidence from the Third World. Comparative Political Studies, 31(6): 740–771. iespējams izšķirt domu par konsolidēšanos kā “vienvirziena ceļu” ar konkrētu galamērķi (konsolidētu demokrātiju)Skatīt: Ágh, A. (2019). Deconsolidation of Democracy in East Central Europe. No W. Merkel, R. Kollmorgen, & H.-J. Wagener (Red.), The Handbook of Political, Social, and Economic Transformation (1-ā red.). Oxford University Press. https://doi.org/10.1093/oso/9780198829911.001.0001 vai procesu, piemēram, formulējot demokrātijas konsolidāciju kā “daudzšķautņainu procesu, kurā demokrātiskas iestādes un normas, kā arī valsts un pilsoniskās sabiedrības attiecības nodibinās un nostiprinās sabiedrībā”.Morlino, L. (2012). Changes for Democracy. Oxford: Oxford University Press. pp.109; plašāk: Morlino, L. (2019). Democratic consolidation. No W. Merkel, R. Kollmorgen, & H.-J. Wagener (Red.), The Handbook of Political, Social, and Economic Transformation. Oxford University Press. https://doi.org/10.1093/oso/9780198829911.001.0001 Līdzīgi:

“Demokrātijas konsolidācija ir [..] daudzdimensionāls process, kas norit dažādā ātrumā, brīžiem ar atšķirīgiem panākumiem, [un tas norit] institūciju, elites un pārējās sabiedrības līmenī.”Brückner, J. (2019). Transition approaches. No W. Merkel, R. Kollmorgen, & H.-J. Wagener (Red.), The Handbook of Political, Social, and Economic Transformation. Oxford University Press. pp.71. https://doi.org/10.1093/oso/9780198829911.001.0001

 Demokrātijas konsolidācijas izpratnes 
Grūtības ar demokrātijas konsolidācijas precīzu definēšanu cita starpā saistās ar to, ka pastāv dažādas izpratnes par to, kas tieši ietverts demokrātijas jēdzienā un, līdz ar to, kā noteikt demokrātisku iekārtu konsolidāciju.Kā atzīmē Roberts Dāls: “Democracy has been discussed off and on for about twenty-five hundred years, enough time to provide a tidy set of ideas about democracy on which everyone, or nearly everyone, could agree. For better or for worse, this is not the case.” Dahl, R. (1998). On democracy. New Haven, CT: Yale University Press. pp. 2-3 Kā norāda politologs Juris Rozenvalds: ““Demokrātija” ir ne tikai viens no centrālajiem jēdzieniem mūsdienu politikā, bet arī viens no visvairāk apstrīdētiem un visdažādāk interpretētiem jēdzieniem. Ikdienas priekšstatos un akadēmiskajā literatūrā var sastapt ļoti atšķirīgas atbildes uz šķietami tik vienkāršo jautājumu “Kas ir demokrātija?””Cik demokrātiska ir Latvija? : Demokrātijas audits, 2005–2014. Zin. red. Juris Rozenvalds. Rīga: LU Sociālo un politisko pētījumu institūts, 2014, 5.lpp.

Demokrātiskas iekārtas pamatā ir indivīdu tiesības un institūciju kopums. Minimāla pieeja demokrātiskas iekārtas definēšanā pieņem šos divus pamata punktus, pievienojot tiem vairāk satura un izsakot tos pārmijas veidā, piemēram, kā to dara amerikāņu izcelsmes ekonomists Jozefs Šumpēters, formulējot demokrātiju kā sistēmu, kur indivīdi sacenšas viens ar otru par elektorāta atbalstu.Shumpeter J., (1975). Capitalism, Socialism and Democracy, New York, Harper. Šāds formulējums ir šaurs un var kalpot kā pamata nosacījumi pētījumos, kas ir virzīti uz statistisku analīzi, ņemot vērā, ka formulēt iespējami plašāko un pilnīgāko demokrātijas definīciju nav to nolūks.Plašāk par šādu pieeju: Brückner, J. (2019). Transition approaches. No W. Merkel, R. Kollmorgen, & H.-J. Wagener (Red.), The Handbook of Political, Social, and Economic Transformation. Oxford University Press. https://doi.org/10.1093/oso/9780198829911.001.0001 pp.71; skatīt arī: Coppedge, M., Edgell, A. B., Knutsen, C. H., & Lindberg, S. I. (Red.). (2023). Why democracies develop and decline. Cambridge University Press. Vairākos pētījumos minēto divu kritēriju nodefinēšana kalpo kā pirmais solis, kam vēlāk tiek pievienoti papildu mērījumi;Piemēram: Schneider, C. Q., & Wagemann, C. (2006). Reducing complexity in Qualitative Comparative Analysis (QCA): Remote and proximate factors and the consolidation of democracy. European Journal of Political Research, 45(5), 751–786. https://doi.org/10.1111/j.1475-6765.2006.00635.x; plašāk skatīt: Coppedge, M. (2012). Democratization and Research Methods. Cambridge University Press. https://doi.org/10.1017/CBO9781139016179 līdzīgi rīkojas tādi pētnieki kā Timotijs Pauers un Marks Gasiorovskis, izsakot minimālo formulējumu trīs punktos (kas atvedināmi uz pamata domu, ka demokrātiskās iekārtās ir vēlētas politiskās amatpersonas), un demokrātiju definē kā politisku iekārtu, kurā (a) pastāv sāncensība par politiskiem amatiem un indivīdu iespējas netiek ierobežotas ar spēka palīdzību, bet gan pakārtotas atbilstoši regulāriem intervāliem; (b) indivīdiem ir nodrošinātas iespējas piedalīties politiskos procesos, ietekmējot valsts politiku un izvēloties tās veidotājus; (c) pastāv pilsoniskā un politiskā brīvība, kas nodrošina sāncensību un līdzdalību.Gasiorowski, M. J., & Power, T. J. (1998). The Structural Determinants of Democratic Consolidation: Evidence from the Third World. Comparative Political Studies, 31(6), 740–771. https://doi.org/10.1177/0010414098031006003 Formālie nosacījumi tādā veidā drīzāk norāda, ka pie minēto nosacījumu pastāvēšanas, konkrētā iekārta ir demokrātiska, taču ne to, cik stabila (attiecīgi: konsolidējošās vai konsolidēta) tā ir.

Demokrātijas konsolidāciju ietekmē dažādi sociāli un ekonomiski faktori; to noteikšana un mērīšana variē starp pētījumiem.Amerikāņu pētniece Valērija Bunca, atsaucoties uz “gaumi”, atzīmē: “Thus, some researchers prefer tidy explanations, worry about significant temporal gaps between causes and effects because such gaps complicate the attribution of causality, and thereby focus their investigations on more immediate influences. Other researchers worry more about the complex origins of these tidy causes, question whether some consequences might be masquerading as causes when temporal parameters are tight, and as a result, begin their studies further back in time.”; Bunce, V. (2000). Comparative Democratization: Big and Bounded Generalizations. Comparative Political Studies, 33(6–7), 708. https://doi.org/10.1177/001041400003300602 Pastāv dažādas pieejas un datubāzes, kur apkopoti dati par valstu demokrātiskumu, to vidū, piemēram, “Freedom House”, “PolityProject” vai “World Values Survey data”. “Freedom House” izšķir “konsolidētas demokrātijas”, “daļēji konsolidētas demokrātijas”, “pārejas vai hibrīda iekārtas”, “daļēji konsolidētas autoritāras iekārtas” un “konsolidētas autoritāras iekārtas”.Skatīt: https://freedomhouse.org/reports/nations-transit/nations-transit-methodology Kopumā tiek izšķirti septiņi pamata rādītāji: demokrātiska pārvaldība, vēlēšanu process, pilsoniskā sabiedrība, mediju neatkarība, vietējā līmeņa pārvalde (vietvaras), juridiskais regulējums un neatkarība, kā arī korupcijas līmenis.Skatīt: https://freedomhouse.org/reports/nations-transit/nations-transit-methodology Demokrātijas konsolidācijā tādējādi iekļauj arī faktorus, kas raksturo valsts sociālo kontekstu, lai arī jautājums par to, kurus no visiem sociālajiem faktoriem skatīt konsolidācijas kontekstā, atšķiras pētījumu starpā.Virkne nesenāku pētījumu pievēršas konkrētu sociālo faktoru (tostarp iedzīvotāju sniegto individuālo attieksmju vai uzskatu novērtējumu) ietekmei uz konsolidāciju, piemēram: Leipziger, L. E. (2024). Ethnic Inequality, Democratic Transitions, and Democratic Breakdowns: Investigating an Asymmetrical Relationship. The Journal of Politics, 86(1), 291–304. https://doi.org/10.1086/726949; Howe, P. (2017). Eroding Norms and Democratic Deconsolidation. Journal of Democracy, 28(4), 15–29; https://doi.org/10.1353/jod.2017.0061; Houle, C., & Miller, M. K. (2019). Social Mobility and Democratic Attitudes: Evidence From Latin America and Sub-Saharan Africa. Comparative Political Studies, 52(11), 1610–1647. https://doi.org/10.1177/0010414019830719; Haider, H. (2022). Fostering a Democratic Culture: Lessons for the Eastern Neighbourhood. Institute of Development Studies. https://doi.org/10.19088/K4D.2022.131; Ticchi, D., Verdier, T., & Vindigni, A. (2013). Democracy, Dictatorship and the Cultural Transmission of Political Values. SSRN Electronic Journal. https://doi.org/10.2139/ssrn.2283556; State University ‘Uzhhorod National University’ (Uzhhorod) Ukraine, & Kolka, L. (2023). The role of civil society organizations as a booster for the development of democratic political culture on the example of the Transcarpathian region. Politology bulletin, 91, 328–340. https://doi.org/10.17721/2415-881x.2023.91.328-340; Herman, L. E. (2016). Re-evaluating the post-communist success story: Party elite loyalty, citizen mobilization and the erosion of Hungarian democracy. European Political Science Review, 8(2), 251–284. https://doi.org/10.1017/S1755773914000472

Piemēram, Latvijas gadījumā (tāpat kā citos) “Freedom House” pievēršas arī etnolingvistisko grupu attiecībām, t.i., faktoriem, kas ietilpst saliedētības un integrācijas jomas politikā, skar nacionālās drošības jautājumus, kā arī (pastarpināti) arī virkni citu politikas jomu.Plašāk: https://freedomhouse.org/country/latvia/nations-transit/2024 Arī vairāki Latvijas politologi atzīmējuši etnolingvistisko grupu jautājuma nozīmi konsolidācijas kontekstā: “Demokratizācijas procesu sekmīga norise etnolingvistisko grupu attiecību kontekstā ir lielā mērā atkarīga no Latvijas sabiedrības spējas nodrošināt labvēlīgus apstākļus latviešu valodas un kultūras attīstībai un stiprināt Latvijā dzīvojošo cittautiešu piederības jūtas Latvijai, citiem vārdiem sakot, integrēt, saliedēt sabiedrību”.Cik demokrātiska ir Latvija? : Demokrātijas audits, 2005–2014. Zin. red. Juris Rozenvalds. Rīga: LU Sociālo un politisko pētījumu institūts, 2014, 248.lpp.

Minētajiem kritērijiem nereti pievieno arī ekonomikas rādītājus (piemēram, inflācijas līmeni, populācijas īpatsvaru, kas pakļauti nabadzības riskam u.c.).Arī šajā ziņā pastāv virkne nesenu pētījumu, kas skata ekonomisko faktoru ietekmi: Evelyne, H., Dietrich, R., & John D., S. (2020). Economic Development and Democracy. No E.-H. Eva (Red.), Classes and Elites in Democracy and Democratization (lpp. 142–149). Routledge. https://doi.org/10.4324/9780203765173-22; Camacho, L. A. (2014). Understanding Regime Support in New and Old Democracies: The Role of Performance and Democratic Experience. SSRN Electronic Journal. https://doi.org/10.2139/ssrn.2445415; Ansell, B. W., & Samuels, D. J. (2014). Inequality and Democratization: An Elite-Competition Approach. Cambridge University Press. https://doi.org/10.1017/CBO9780511843686; Dorsch, M. T., & Maarek, P. (2020). Economic downturns, inequality, and democratic improvements. European Journal of Political Economy, 62, 101856. https://doi.org/10.1016/j.ejpoleco.2020.101856; Bojanic, A. N. (2020). Wavering between neoliberalism and populism: An empirical analysis of the South American experience, 1990-2015. Sociology International Journal, 4(4), 112–122. https://doi.org/10.15406/sij.2020.04.00235 Tie, līdz ar ģeogrāfiski noteiktiem faktoriem, kā arī valstī pastāvošās elites un to lomu raksturojošo rādītāju noformulēšanu, veido demokrātijas konsolidācijas kontekstā visbiežāk skatītos aspektus. Vispārīgā skatījumā demokrātijas konsolidācija iekļauj ne vien konkrētu iestāžu funkcionēšanu vai reformu veikšanu, bet arī, piemēram, sabiedrības saliedētību, etnolingvistisko grupu attiecības, ekonomisko izaugsmi, kaimiņvalstu politisko situāciju.

Daļa pētnieku analizējuši pirmā veida (t.i., institucionālus) faktorus,Plašāk par izpildvaras veidu un partiju sistēmu ietekmi uz konsolidāciju skatīt: Hicken, A., Baltz, S., & Vasselai, F. (2022). Political Institutions and Democracy. In M. Coppedge, A. B. Edgell, C. H. Knutsen, & S. I. Lindberg (Eds.), Why Democracies Develop and Decline (pp. 161–184). chapter, Cambridge: Cambridge University Press; politikas veidošanā iesaistīto aktoru savstarpējo attiecību un sadarbības veicināšanas analīzei ārpus politikas zinātnes skatīt: Lambach, D., Bayer, M., Bethke, F.S., Dressler, M., Dudouet, V. (2020). Theory. No: Nonviolent Resistance and Democratic Consolidation. Palgrave Macmillan, Cham. https://doi.org/10.1007/978-3-030-39371-7_2 kur citu starpā secināts: (i) valstīs ar lielāku ekonomisko brīvību, kur pastāv proporcionālā vēlēšanu sistēma ir korelācija ar to, vai demokrātijas konsolidācija izdevusies, iepretim valstīm ar mazāku ekonomisko brīvību un mažoritāro sistēmu;Wahman, M., & Ovdal, S. (2006). On democratic consolidation in the third wave -A cross country investigation. (ii) parlamentārās demokrātijās (iepretim prezidentālām) ir augstāka iespējamība veiksmīgi konsolidēties.Bernhard, M. (1999). Institutional choice and the failure of democracy: The case of interwar Poland. East European Politics and Societies, 13, 34-70; Easter, G. (1997). Preference for presidentialism: Postcommunist regime change in Russia and the NIS. World Politics, 49, 184-211; Frye, 1997; Linz & Stepan, 1996; Mainwaring, S., & Shugart, M. (1997). Presidents and democracy in Latin America. Cambridge, UK: Cambridge University Press; Shugart, M., & Carey, J. (1992). Presidents and assemblies: Constitutional design and electoral dynamics. New York: Cambridge University Press; Gasiorowski, M. J., & Power, T. J. (1998). The Structural Determinants of Democratic Consolidation: Evidence from the Third World. Comparative Political Studies, 31(6), 740–771. https://doi.org/10.1177/0010414098031006003 Lai arī šie pētījumi parāda, ka starp mainīgajiem pastāv pozitīva attiecība, datu interpretēšana un to tālāka skaidrošana noved pie atšķirīgām pozīcijām; par piemēru ņemot parlamentāro demokrātiju: tiek pieņemts, ka parlamentāra demokrātija veido tādu politisko kultūru, kas ļauj labāk konsolidēt iekārtu, piemēram, mazinot apvērsuma vai atgriešanās risku, savukārt citi, sākot no otras puses, konkrētu (un ne citu) politisko institūciju veidošanu skaidro kā sekas iepriekš pastāvējušiem sociāliem vai politiskiem faktoriem, piemēram, viena, politiski ietekmīga līdera pārsvaru pirms pārejas uz demokrātiju.Skatīt Buncas izvērsto analīzi par izaicinājumiem šādu pētījumu gadījumā, kā arī rezultātu vispārināmību; Bunce, V. (2000). Comparative Democratization: Big and Bounded Generalizations. Comparative Political Studies, 33(6–7), 703–734. https://doi.org/10.1177/001041400003300602

Citi pētnieki pievērsušies tādu faktoru analīzei, kuru ietekme uz demokrātijas konsolidāciju ir drīzāk kontekstuāla, piemēram, saliedētība,Plašāk skatīt: A. Abdulai, and G. Crawford. (2010). “Consolidating Democracy in Ghana: Progress and Prospects?”; L. Diamond. (1999). “Developing Democracy: Toward Consolidation.” ekonomiskā situācija,Par ekonomiskās situācijas ietekmi uz demokrātiju stabilitāti skatīt: Boese, V. A., Edgell, A. B., Hellmeier, S., Maerz, S. F., & Lindberg, S. I. (2021). How democracies prevail: Democratic resilience as a two-stage process. Democratization, 28(5), 885–907. https://doi.org/10.1080/13510347.2021.1891413 iedzīvotāju uzskati.Par sabiedrībā pastāvošo vērtību ietekmi uz demokrātisko institūciju funkcionēšanu skatīt: Inglehart, R., & Welzel, C. (2005). The Causal Link between Democratic Values and Democratic Institutions: Theoretical Discussion. In Modernization, Cultural Change, and Democracy: The Human Development Sequence (pp. 149–172). chapter, Cambridge: Cambridge University Press. To vidū, piemēram, Jēlas Universitātes politikas zinātnes profesors Milans V. Svoliks uzrādījis saistību starp demokrātijas konsolidēšanas iespējamību un valsts ekonomisko situāciju,Par demokrātijas un ekonomiskās attīstības attiecībām un cēlonību skatīt: Burkhart, R. E., & Lewis-Beck, M. S. (1994). Comparative democracy: The economic development thesis. American political science review, 88(4), 903-910. kā arī vēsturiskiem faktoriem, t.i., iepriekšējās iekārtas veidu.Svolik, M. (2008). Authoritarian Reversals and Democratic Consolidation. American Political Science Review, 102(2), 153–168. doi:10.1017/S0003055408080143; līdzīgi, par politisko sāncenšu un apvērsumu ietekmes atšķirībām kontekstā ar konsolidēšanās mehānismiem: Svolik, M. W. (2015). Which Democracies Will Last? Coups, Incumbent Takeovers, and the Dynamic of Democratic Consolidation. British Journal of Political Science, 45(4), 715–738. doi:10.1017/S0007123413000550 Pētnieciskajā literatūrā iebilsts arī pieejām, kas demokrātijas konsolidācijas analīzē pārlieku koncentrējas uz aktora perspektīvas analīzi, argumentējot, ka pagājušajā gadsimta beigās notikušais autoritāro režīmu sabrukums nav skatāms atrauti no ekonomisko apstākļu ietekmes uz attiecību noturīgumu un raksturu starp eliti un bruņotajiem spēkiem, kā arī tās ietekmi uz protesta kustību veidošanos.Brückner, J. (2019). Transition approaches. No W. Merkel, R. Kollmorgen, & H.-J. Wagener (Red.), The Handbook of Political, Social, and Economic Transformation (1-ā red.). Oxford University Press. https://doi.org/10.1093/oso/9780198829911.001.0001 Ņemot vērā, ka pastāv dažādi faktori, kurus iespējams skatīt demokrātijas konsolidācijas kontekstā, tādi pētnieki kā Kārstens Šneiders un Klaudijs Veigmans piedāvā izšķirt starp tāliem un tuviem apstākļiem, ko iespējams savienot ar jau pastāvošiem nošķīrumiem starp mikro un makro līmeni vai procesa un struktūras diferenciāciju, uzrādot, ka institucionālie faktori ir atkarīgi no sociālā konteksta.Schneider, C. Q., & Wagemann, C. (2006). Reducing complexity in Qualitative Comparative Analysis (QCA): Remote and proximate factors and the consolidation of democracy. European Journal of Political Research, 45(5), 751–786. https://doi.org/10.1111/j.1475-6765.2006.00635.x

 Demokrātijas dekonsolidācija 
Demokrātijas dekonsolidācija apzīmē konsolidācijai pretēju procesu, kas ietver dažādu faktoru kopumu, tajā skaitā iedzīvotāju uzticēšanās institūcijām trūkumu, pret demokrātiju noskaņotu politisko spēku parādīšanos, tiesiskuma novājināšanos un korupcijas līmeņa pieaugumu, kā arī elites vai iedzīvotāju novirzīšanos no atbalsta demokrātijai.Howe, P. (2017). Eroding Norms and Democratic Deconsolidation. Journal of Democracy, 28(4), 15–29. https://doi.org/10.1353/jod.2017.0061; skatīt: https://freedomhouse.org/issues/democracies-decline; Plattner, M. F. (2015). Is democracy in decline?. Journal of Democracy, 26(1), 5-10; Korotayev, A. V., & Zhdanov, A. (2022). Factors of Deconsolidation of the Liberal Democracy Regime. The Case of the United States of America. Cliodynamics: The Journal of Quantitative History and Cultural Evolution, 13(0). https://doi.org/10.21237/C7CLIO13054207; Mujani, S., & Liddle, R. W. (2021). Explaining democratic deconsolidation: Evidence from Asian democracies. Journal Of Global Strategic Studies, 1(1), 16–36. https://doi.org/10.36859/jgss.v1i1.570; Gibson, R., Bon, E., Darius, P., & Smyth, P. (2023). Are Online Political Influencers Accelerating Democratic Deconsolidation? Media and Communication, 11(3), 175–186. https://doi.org/10.17645/mac.v11i3.6813; Nakai, R. (2023). The democratic backsliding paradigm in enlarged European Union countries: In-depth analysis of V-Dem indicators. Frontiers in Political Science, 4, 966472. https://doi.org/10.3389/fpos.2022.966472

Dekonsolidācijas jēdziens aktualizējies tālākajā desmitgadē pēc 2008. gada finanšu krīzes un sevišķi nesenākā periodā, līdz ar populistisku politisko spēku un politiķu parādīšanos uz Eiropas un ASV politiskās skatuves, kā arī spriedzes sabiedrībā un etnisko jautājumu saasināšanās. Dekonsolidācijas procesi saistās arī ar konkrētu valstu demokrātisko iekārtu atgriešanos pie autoratīvu iekārtu pārvaldes iezīmēm.Corbett, J. (2020). The Deconsolidation of Democracy: Is It New and What Can Be Done About It? Political Studies Review, 18(2), 178–188. https://doi.org/10.1177/1478929919864785; Mukhaev, R. T., Prokopenko, E. E., Barkov, S. A., Zemliakov, D. N., & Okhotnikov, I. V. (2022). The impact of anti-democratic values on the deconsolidation of liberal democracy in Western Europe: An empirical analysis. Cuestiones Políticas, 40(72), 785–798. https://doi.org/10.46398/cuestpol.4072.47 Sevišķi tiek izcelti valstu, kas atrodas Eiropas centrālaustrumos, piemēram, Ungārijas un Polijas, politiskie procesi, savukārt citos gadījumos argumentēts par dekonsolidāciju ASV.Reģionālu un konkrētu valstu politisko procesu analīzes gadījumā skatīt: Herman, L. E. (2016). Re-evaluating the post-communist success story: Party elite loyalty, citizen mobilization and the erosion of Hungarian democracy. European Political Science Review, 8(2), 251–284. https://doi.org/10.1017/S1755773914000472; Gardner, J. A. (2021). The Illiberalization of American Election Law: A Study in Democratic Deconsolidation. SSRN Electronic Journal. https://doi.org/10.2139/ssrn.3774330; Tsatsanis, E., Borghetto, E., Freire, A., & Montero, J. R. (2021). Generational and Ideological Gaps in Democratic Support: Seeds of Deconsolidation in Post-Crisis Southern Europe? South European Society and Politics, 26(2), 209–237. https://doi.org/10.1080/13608746.2021.2016245; Solioz, C. (2020). Deconsolidation and de-democratisation: Current western Balkans experience of the transition. SEER, 23(2), 187–208. https://doi.org/10.5771/1435-2869-2020-2-187; Chull Shin, D. (2021). Democratic deconsolidation in East Asia: Exploring system realignments in Japan, Korea, and Taiwan. Democratization, 28(1), 142–160. https://doi.org/10.1080/13510347.2020.1826438; Bochsler, D., & Juon, A. (2020). Authoritarian footprints in Central and Eastern Europe. East European Politics, 36(2), 167–187. https://doi.org/10.1080/21599165.2019.1698420

Dekonsolidācijas konstatēšana nereti balstās divu veidu pamatojumos – iedzīvotāju ziņotā uzticēšanās, apmierinātības vai kāda analoģiska individuāla rādītāja kritumā, kā arī konkrētu valstu politisko procesu analīzē.Foa, R. S. & Mounk, Y. (2019). Democratic deconsolidation in developed democracies, 1995-2018. CES Open Forum Series 2018-2019; Foa, R. S., & Mounk, Y. (2017). The Signs of Deconsolidation. Journal of Democracy, 28(1), 5–15. https://doi.org/10.1353/jod.2017.0000; Littvay, L., McCoy, J. L., & Simonovits, G. (2024). It’s Not Just Trump: Americans of Both Parties Support Liberal Democratic Norm Violations More Under Their Own President. Public Opinion Quarterly, 88(3), 1044–1058. https://doi.org/10.1093/poq/nfae042; Torcal, M., & Magalhães, P. C. (2022). Ideological extremism, perceived party system polarization, and support for democracy. European Political Science Review, 14(2), 188–205. https://doi.org/10.1017/S1755773922000066 Citu starpā Harvardas Universitātes pētniece Pipa Norisa atzīmējusi, ka dati par iedzīvotāju atbalstu demokrātijai dažādu Rietumvalstu vidū uzrāda atšķirīgas tendences un tos ietekmē arī faktori, kas nav saistīti ar demokrātijas dekonsolidēšanos; arī Minhenes Tehniskās Universitātes pētnieka Jana Zilinska analizētie dati par Eiropu ļāvuši secināt, ka pierādījumi par labu dekonsolidācijai, ciktāl tie balstās iedzīvotāju apmierinātības vai atbalsta demokrātijai datos, ir attiecināmi uz konkrētām valstīm vai reģioniem (galvenokārt ASV).Citos pētījumos analizētie dati uzrāda atšķirības gan no Norisas, gan Zilinska: Corbet, S., & Gurdgiev, C. (2017). Millennials Support for Liberal Democracy Is Failing: A Deep Uncertainty Perspective. SSRN Electronic Journal. https://doi.org/10.2139/ssrn.3033949; Fernández Guzmán Grassi, E., Portos, M., & Felicetti, A. (2024). Young People’s Attitudes towards Democracy and Political Participation: Evidence from a Cross-European Study. Government and Opposition, 59(2), 582–604. https://doi.org/10.1017/gov.2023.16; Norris, P. (2017). Is Western Democracy Backsliding? Diagnosing the Risks. SSRN Electronic Journal. https://doi.org/10.2139/ssrn.2933655; Zilinsky, J. (2019). Democratic deconsolidation revisited: Young Europeans are not dissatisfied with democracy. Research & Politics, 6(1), 2053168018814332. https://doi.org/10.1177/2053168018814332 Neskaidrības par to, ko tieši dekonsolidācijas kontekstā parāda dati, ciktāl tie ir relevanti un to saistību ar institucionāliem faktoriem, konstatējuši arī citi pētnieki, norādot uz rezultātu vispārināšanas un statistiskā pamatojuma problēmām.Welzel, C., Kruse, S., & Brunkert, L. (2022). Why the Future Is (Still) Democratic. Journal of Democracy, 33(1), 156–162. https://doi.org/10.1353/jod.2022.0011; Vaccaro, A. (2021). Comparing measures of democracy: Statistical properties, convergence, and interchangeability. European Political Science, 20(4), 666–684. https://doi.org/10.1057/s41304-021-00328-8; Wuttke, A., Gavras, K., & Schoen, H. (2020). Leader of the free world or pioneer in democracy’s decline? Examining the democratic deconsolidation hypothesis on the mass level in East and West Germany. Research & Politics, 7(1), 2053168019900822. https://doi.org/10.1177/2053168019900822; Corbett, J. (2020). The Deconsolidation of Democracy: Is It New and What Can Be Done About It? Political Studies Review, 18(2), 178–188. https://doi.org/10.1177/1478929919864785; Brechenmacher, S. (2018). Grounds for Common Approaches. In Comparing democratic distress in the United States and Europe. (pp. 30–32). Carnegie Endowment for International Peace. http://www.jstor.org/stable/resrep20969.9; Inglehart, R. F. (2016). How Much Should We Worry? Journal of Democracy, 27(3), 18–23. https://doi.org/10.1353/jod.2016.0053

Dekonsolidācija ir skatāma kontekstā ar, t.s., “pārejas” konsolidācijas izpratnes kritiku, kur konsolidācija tiek izprasta kā: (i) kādas valsts vai reģiona politisko pārmaiņu process, t.i., pāreja uz demokrātiju, kam seko tās konsolidācija (izšķirot divas vai trīs fāzes); (ii) nošķirot konsolidētas demokrātijas un jaunas demokrātijas.Šis nošķīrums pārklājas ar citiem plašāk lietotiem; Viens no zināmākajiem šajā gadījumā ir amerikāņu politologa Semuela Hantingtona piedāvātais “demokrātijas trešā viļņa” skaidrojums demokrātiju parādīšanās un konsolidācijas procesiem pagājušā gadsimta beigās. Skatīt arī: Lijphart, A. (1999). Patterns of democracy: Government forms and performance in thirty-six countries. New Haven, CT : Yale University Press; Huntington S.P. (1991). The Third Wave. Democratization in the late twenty century. Journal of Democracy. Šādai izpratnei iebilst, norādot, ka vairākos reģionos notiekošie politiskie procesi norāda uz pāreju pretējā virzienā un dažādu “starp” iekārtu nostiprināšanos, kas novedis arī pie jaunu vai jau pastāvējušu jēdzienu aktualizēšanās, piemēram, “elektorāls autoratārisma režīms”,Skatīt J. Rozenvalda rakstīto: “Pēdējās desmitgadēs samērā plaši izplatīti kļuvuši t.s. elektorālā autoritārisma režīmi, kas nereti ekspluatē demokrātiju tikai kā izkārtni. Vēlēšanas notiek, bet tās neko nemaina varas sadalījumā. Valsti darbojas vairāki TV kanāli, bet tos visus kontrolē valsts un tie visi stāsta vienu un to pašu. Pastāv varas sistēmā integrēta “opozīcija”, bet tā nemaz nemēģina apdraudēt reālās varas turētājus, bet ārpussistēmas opozīcija ir vāja un sadrumstalota. Sabiedrība tiek konsolidēta “no augšas”, bet nebūt ne uz demokrātisko vērtību pamata.”; Cik demokrātiska ir Latvija? : Demokrātijas audits, 2005–2014. Zin. red. Juris Rozenvalds. Rīga: LU Sociālo un politisko pētījumu institūts, 2014, 8-9.lpp. “hibrīda režīmi”, “velveta diktatūra” u.tml. Šajā kontekstā lietoti arī dažādi “de-” apzīmējumi (piemēram, “de-eiropeiskošanās” vai “de-demokratizācija”), līdzīgi, vispārīgākā izpratnē, dekonsolidācija pārklājas ar jau pirms tam pastāvējušiem demokrātisko iekārtu vai demokrātijas izplatības stagnācijas apzīmējumiem, tajā skaitā demokrātijas atplūdiem, norietu vai eroziju.Skatīt: Plattner, M. F. (2015). Is democracy in decline?. Journal of Democracy, 26(1), 5-10; Ágh, A. (2016). Rocky Road of Europeanization in the New Member States: From Democracy Capture to the Second Try of Democratization. Polish Sociological Review 1: 71–86; Rupnik, J., and J. Zielonka. (2013). The State of Democracy 20 Years On: Domestic and External Factors. East European Politics and Societies 27 (3): 1–25.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
Projekts "VPP Saliedētība"

Kategorija:Politika
Kategorija:Demokrātija