Sociālā atmiņa

Sociālā atmiņa (analoģiski: kolektīvā atmiņa) apzīmē vairākiem indivīdiem vai sociālai grupai piemītošu kopīgu izpratni par pagātnes notikumiem, kas pieder pie grupas identitātes un veicina indivīdu piederības sajūtu.

 Jēdziena izcelsme un nozīme 
Sociālā atmiņaSociālās atmiņas jēdziena un akadēmiskās vēstures atmiņu pētniecības atšķirību kontekstā salīdzināt ar vēsturnieces Daces Bleieres pausto otrā kontekstā: Latvijas Universitāte, Bleiere, D., & Engīzers, E. (2024). Vēstures atmiņas. Daina Bleiere sarunā ar Edgaru Engīzeru par atmiņām, atmiņu, atceri un to attiecībām ar vēstures zinātni. Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls, 122(2), 159–174. https://doi.org/10.22364/lviz.122.08 ir viens no būtiskākajiem aspektiem kopīgas identitātes veidošanā,Erll, A. (2011). Memory in Culture. New York: Palgrave Macmillan. pp.109. kas ietekmē arī sabiedrības saliedētību.Degtyarev, S., & Strupinska, D. (2024). Problems in historical politics and ways to overcome them: The experience of Ukraine and Poland. SUMY HISTORICAL AND ARCHIVAL JOURNAL, 43, 52–62. https://doi.org/10.21272/shaj.2024.i43.p.52; Moll, N. (2013). Fragmented memories in a fragmented country: Memory competition and political identity-building in today’s Bosnia and Herzegovina. Nationalities Papers, 41(6), 910–935. https://doi.org/10.1080/00905992.2013.768220; Zubrzycki, G. (2013). Narrative Shock and Polish Memory Remaking in the Twenty-first Century. No M. Silberman & F. Vatan (Red.), Memory and Postwar Memorials (lpp. 95–115). Palgrave Macmillan US. https://doi.org/10.1057/9781137343529_6 Valsts vai reģiona politika sociālās atmiņas jautājumosSalīdzinājumam starp dažādām Eiropas Savienības valstīm un to pieejām šajā jomā skatīt: Büttner, E., & Suszkiewicz, K. (2016). Remembrance Days in European Union – between oblivion, national manifestations and an European narrative? Studia Żydowskie. Almanach, 6(6), 141–159. https://doi.org/10.56583/sz.161; par atšķirībām starp Vāciju un Krieviju skatīt: Forest, B., Johnson, J., & Till, K. (2004). Post‐totalitarian national identity: Public memory in Germany and Russia. Social & Cultural Geography, 5(3), 357–380. https://doi.org/10.1080/1464936042000252778; Till, K. E. (1999). Staging the past: Landscape designs, cultural identity and Erinnerungspolitik at Berlin’s Neue Wache. Ecumene, 6(3), 251–283. https://doi.org/10.1177/096746089900600302 var pozitīvi ietekmēt sabiedrības saliedētību,Kemerovo State University, Russian Federation, Logunova, L., Rychkov, V., & Kemerovo State University, Russian Federation. (2020). Memory Field: Design and Fight of Narratives. Ideas and Ideals, 12(4–1), 191–213. https://doi.org/10.17212/2075-0862-2020-12.4.1-191-213 taču vienlaikus arī saasināt dažādus nošķīrumus,Kā gadījumu analīzes skatīt: Scuzzarello, S. (2015). Policy actors’ narrative constructions of migrants’ integration in Malmö and Bologna. Ethnic and Racial Studies, 38(1), 57–74. https://doi.org/10.1080/01419870.2013.848287; David, L. (2017). Holocaust and genocide memorialisation policies in the Western Balkans and Israel/Palestine. Peacebuilding, 5(1), 51–66. https://doi.org/10.1080/21647259.2016.1265045; Dembinska, M. (2010). Building Trust: Managing Common Past and Symbolic Public Spaces in Divided Societies. Ethnopolitics, 9(3–4), 311–332. https://doi.org/10.1080/17449050903564845; Musi, M. (2015). (Re)constructions: armed conflicts, cultural heritage, (inter)national policies and local practices of memorialization in Sarajevo, Bosnia and Herzegovina.; Schmidtke, O. (2023). Competing Historical Narratives: Memory Politics, Identity, and Democracy in Germany and Poland. Social Sciences, 12(7), 391. https://doi.org/10.3390/socsci12070391 ciktāl kolektīvajai atmiņai ir normatīva ietekme attiecībā pret indivīdu, novedot pie spriedzes starp vietējā līmeņa vēstures izpratni vai, analoģiski, indivīdu un kolektīvu.Plašāk: David, L. (2017). Against Standardization of Memory. Human Rights Quarterly, 39(2), 296–318. https://doi.org/10.1353/hrq.2017.0019; Kent, L. (2015). Remembering the Past, Shaping the Future: Memory Frictions and Nation-Making in Timor-Leste; Kansteiner, W. (2002). Finding meaning in memory: A methodological critique of collective memory studies. History and Theory, 41, 179–197.; Middleton, D., & Edwards, D. (Eds.). (1990). Collective remembering. London: Sage.

Kolektīvās atmiņas jēdziens galvenokārt saistās ar sociologu Morisu Halbvaksu, kurš to izprata kā indivīdiem kopīgu izpratni un priekšstatus par pagātni, kas ir būtisks aspekts grupas noturīguma un stabilitātes nodrošināšanā.Halbwachs, M. (1980). The collective memory. Harper & Row. pp.84 Politikas plānošanas kontekstā biežāk lietoti tādi jēdzieni kā sociālā atmiņa;Sociālās atmiņas jēdziena kontekstā skatīt: Fentress, J., & Wickham, C. (1992). Social memory. London: Blackwell; citu papildu jēdzienu kontekstā skatīt: Winter, J., & Sivan, E. (1999). Setting the framework. No: J. Winter & E. Sivan (Red.), War and remembrance in the twentieth century. Cambridge, UK: Cambridge University Press. pp. 6–39; papildus skatīt: Assmann, J. (2008). Communicative and cultural memory. In: Erll, A. & Nünning, A. (Red.). Cultural Memory Studies. An International and Interdisciplinary Handbook, pp. 109–118. papildus ieviesti arī tādi apzīmējumi kā “kolektīvā piemiņa” un  “nacionālā atmiņa”.Sociālās un kolektīvās atmiņas atšķirību kontekstā vēsturniece Vita Zelče atzīmē: “Līdztekus terminam “sociālā atmiņa” ar tādu pašu nozīmi akadēmiskajā literatūrā itin bieži tiek lietots arī jēdziens “kolektīvā atmiņa”.” Zelče, V. (2014). Latvijas iedzīvotāju sociālās atmiņas kopienas un identitāte. No J. Rozenvalds, A. Zobena, & D. Bāra (Red.), Daudzveidīgās un mainīgās Latvijas identitātes. LU Akadēmiskais apgāds. 195.lpp Vairāki pētnieki norādījuši, ka šo apzīmējumu pamatā esošais nošķīrums starp indivīda un kolektīva atmiņu nav pietiekami skaidrs. Sociologs Braiens Konvejs, iezīmējot neskaidrības, norādījis, ka jēdziens ierasti lietots divās nozīmēs: pirmkārt, apzīmējot indivīdiem kopīgu pagātnes notikumu izpratni; otrkārt, dažāda veida materiālos saglabātas pagātnes atmiņas un to atveidojumu.Conway, B. (2003). Active remembering, selective forgetting, and collective identity: The case of Bloody Sunday. Identity: An International Journal of Theory and Research, 3, 305–323.

Franču vēsturnieks Pjērs Norā argumentējis, ka kolektīvā atmiņa nodrošina grupas solidaritāti un veido kopīgu morālo kodeksu, dažādos veidos (ar izglītības, valsts un nevalstisko institūciju, simbolu un atceres dienu palīdzību) veidojot izpratni par pagātnes notikumiem un to saistību ar kādu sociālo grupu.Nora, P. (1989). Between memory and history: Les lieux de memoire. Representations, 26, 7–25; Nora,  P. (1996). General introduction: Between memory and history. No: Nora,  P. (Red.). Realms of memory. Vol. 1: Conflicts and Divisions. New York: Columbia University Press, pp.1-20. Citi pētnieki uzsvēruši, ka atmiņu loma ir daudz mazāk pakārtota precīzai notikumu izklāstīšanai, bet gan šo notikumu pieredzēšanai, t.i., to emocionālajai ietekmei.Kansteiner, W. (2002). Finding meaning in memory: A methodological critique of collective memory studies. History and Theory, pp.41. Attiecībās starp atmiņu un identitāti izcelta arī politiskā un emocionālā nozīme, kā arī to saistība ar sabiedrībā pastāvošām piemiņas praksēm, pasvītrojot, ka sociālā atmiņa veidojas indivīdu mijiedarbībā vienam ar otru sociālā un politiskā kontekstā.Olick, J. K., & Robbins, J. (1998). Social memory studies: From “collective memory” to the historical sociology of mnemonic practices. Annual Review of Sociology, pp.24, 105–140; Middleton, D., & Edwards, D. (Red.). (1990). Collective remembering. London: Sage; Zerubavel, E. (1996). Social memories: Steps to a sociology of the past. Qualitative Sociology, pp.19, 283–299. Atsevišķi autori tādēļ lietojuši tādus jēdzienus kā “identitātes naratīvi” un “sociālās atmiņas praksi”, ar to domājot izpratni vai rīcības, kas nosaka indivīda piederību grupai, pieņemot tās pagātnes reprezentāciju.Blouin, B. X., Jr. & Rosenberg, W. G. (2011). Processing the Past. Contesting Authority in History and the Archives. New York: Oxford University Press. Lai arī sociālās atmiņas jēdziens lielākoties tiek lietots socioloģijā un politikas plānošanas kontekstā, nesenākā laika griezumā tam pievērsušās arī kognitīvās zinātnes un psiholoģija, skatot kolektīvo atmiņu veidošanās procesā iesaistītos kognitīvos aspektus, kā arī atcerēšanās un aizmiršanas attiecības kolektīva un indivīdu pārmijas kontekstā.Skatīt: Coman, A., Momennejad, I., Drach, R. D., & Geana, A. (2016). Mnemonic convergence in social networks: The emergent properties of cognition at a collective level. Proceedings of the National Academy of Sciences, 113(29), 8171–8176. https://doi.org/10.1073/pnas.1525569113; Hirst, W., Yamashiro, J. K., & Coman, A. (2018). Collective Memory from a Psychological Perspective. Trends in Cognitive Sciences, 22(5), 438–451. https://doi.org/10.1016/j.tics.2018.02.010; Rajaram, S. (2022). Collective memory and the individual mind. Trends in Cognitive Sciences, 26(12), 1056–1058. https://doi.org/10.1016/j.tics.2022.09.014; Rajaram, S., & Marsh, E. J. (2019). Cognition in the Internet age: What are the important questions? Journal of Applied Research in Memory and Cognition, 8(1), 46–49. https://doi.org/10.1016/j.jarmac.2019.01.004; Drost-Lopez, J., & Coman, A. (2018). Forgetting in Social Chains: The Impact of Cognition on Information Propagation. Journal of Cognition and Culture, 18(3–4), 390–409. https://doi.org/10.1163/15685373-12340036; Stone, C. B., Luminet, O., Jay, A. C., Klein, O., Licata, L., & Hirst, W. (2022). Do public speeches induce “collective” forgetting? The Belgian King’s 2012 summer speech as a case study. Memory Studies, 15(4), 713–730. https://doi.org/10.1177/1750698019900949; Stone, C. B., & Jay, A. C. V. (2019). From the individual to the collective: The emergence of a psychological approach to collective memory. Applied Cognitive Psychology, 33(4), 504–515. https://doi.org/10.1002/acp.3564; Stone, C. B., Barnier, A., Sutton, J. & Hirst, W. (2012). Journal of Experimental Psychology: General Forgetting Our Personal Past: Socially Shared Retrieval-Induced Forgetting of Autobiographical Memories; Stone, C. B., & Zwolinski, A. (2025). Within-Individual Retrieval-Induced Forgetting (WI-RIF) and Socially Shared Retrieval-Induced Forgetting (SS-RIF). No L. M. Bietti & M. Pogacar (Red.), The Palgrave Encyclopedia of Memory Studies (lpp. 1–10). Springer Nature Switzerland. https://doi.org/10.1007/978-3-030-93789-8_2-1; Schimmelpfennig, R., Razek, L., Schnell, E., & Muthukrishna, M. (2022). Paradox of diversity in the collective brain. Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences, 377(1843), 20200316. https://doi.org/10.1098/rstb.2020.0316; Rabb, N., Fernbach, P. M., & Sloman, S. A. (2019). Individual Representation in a Community of Knowledge. Trends in Cognitive Sciences, 23(10), 891–902. https://doi.org/10.1016/j.tics.2019.07.011

 Sociālā atmiņa Latvijā 
Sociālā atmiņa Latvijā tiek skatīta kā daļa no sabiedrības saliedētības jomas politikas. Politikas attīstības plānošanas dokumentos tā ir izcelta kontekstā ar pagājušā gadsimta politiskajiem notikumiem:

“Latvijā sociālā atmiņa ir viens no būtiskākajiem nacionālās, etniskās un sociālās identitātes veidotājiem un arī robežu iezīmētājiem starp sociālajām grupām. Otrais pasaules karš, okupācijas režīmu represijas un PSRS okupācijas laikā mērķtiecīgi veiktā migrācijas politika radīja kultūras traumu, kuras sekas jūtamas joprojām, un sadala iedzīvotājus atmiņu kopienās.”Ministru kabineta 2021. gada 5. februāra rīkojums Nr. 72 "Par Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādnēm 2021.–2027. gadam". https://likumi.lv/ta/id/320841

Latvijā sociālā atmiņa galvenokārt skatīta kontekstā ar 20. gadsimta vēstures notikumiem un to saikni ar mūsdienu Latvijā pastāvošajiem etniskajiem dalījumiem.Papildus skatīt pētnieka Mārtiņa Kaprāna pausto par izmaiņām iedzīvotāju attieksmē pret minētajiem pagājušā gadsimta vēstures notikumiem: Laganovskis G. Sociālās atmiņas monitorings: nostalģija par padomju laiku mazinās, taču joprojām ir spēcīga. LV portāls, 12.06.2025. Pieejams: https://lvportals.lv/viedokli/377267-socialas-atminas-monitorings-nostalgija-par-padomju-laiku-mazinas-tacu-joprojam-ir-speciga-2025; plašāk skatīt ziņojumu par “Latvijas sociālās atmiņas monitorings 2025” rezultātiem. Kā atzīmē vēsturniece Vita Zelče:

“Robežšķirtni galvenokārt rada atšķirīgā attieksme pret padomju okupāciju, Latvijas iekļaušanu PSRS sastāvā un valstiskuma atjaunošanas leģitimitāti, pašu Padomju Savienību un tālaika Krieviju. Lielā mērā šīs sašķeltības cēlonis ir iedzīvotāju atšķirīgā dzīves pieredze, viņu attiecības ar Latviju un iekļaušanos tās iedzīvotāju vidū. Tie paši iemesli nosaka arī to, ka šai robežšķirtnei piemīt etnisks un lingvistisks raksturs, ciktāl tas vienādojies ar jau minēto attieksmi pret pagātni.”Zelče, V. (2014). Latvijas iedzīvotāju sociālās atmiņas kopienas un identitāte. No J. Rozenvalds, A. Zobena, & D. Bāra (Red.), Daudzveidīgās un mainīgās Latvijas identitātes. LU Akadēmiskais apgāds.

Līdz ar sociālās atmiņas jēdzienu tiek lietots arī apzīmējums “atmiņu kopienas”, kas izceļ atmiņas un vēstures izpratnes nozīmi robežu starp konkrētām sociālām grupām iezīmēšanā, izšķirot, piemēram, latviešus un krievvalodīgos. Vēsturnieks Leo Dribins šajā kontekstā iezīmē trīs grupas, izšķirot, pirmkārt, Latvijas vēstures nacionālo izpratni, otrkārt, krievvalodīgo kopienu politiskās intereses, treškārt, Eiropas demokrātijas pieredzi.Dribins,  L. (2007). Latvijas vēstures faktors sabiedrības integrācijas procesā. No: Dribins, L. & Šņitņikovs, A. (Red.). Pretestība sabiedrības integrācijai: cēloņi un sekas. Rīga: LU FSI, 45. lpp.

Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādnes 2021.-2027. gadam skaidrots, ka sociālās atmiņas jautājumi politiskā līmenī aktualizēti jau iepriekšējā perioda vidējā termiņa politikas attīstības plānošanas dokumentā Nacionālās identitātes, pilsoniskās sabiedrības un integrācijas politikas pamatnostādnēs 2012.-2018. gadam, uz kuru pamata izveidotas vairākas sociālās atmiņas iniciatīvas.

Rezumējot par tā ietekmi, Pamatnostādnēs 2021.-2027. gadam norādīts, ka paplašinātas skolēnu, mazākumtautību pārstāvju un trešo valstu pilsoņu Latvijas vēstures zināšanu ieguves iespējas. To vidū, radīti papildu vēstures mācību materiāli, izdoti arī izglītojuši vēstures materiāli drukātā un video formātā. Pamatnostādnēs arī skaidrots, ka “neizdiskutēti un nesaprasti vēstures jautājumi rada pamatu sociālajai spriedzei un veido konfliktu potenciālu”. Sociālās atmiņas joma tādējādi arī iekļauj konkrētu notikumu un izpratnes par tiem veicināšanu ar nolūku veicināt sabiedrības saliedētību.

Kā būtisks aspekts piederības sajūtas veicināšanā iezīmēts arī pozitīvi vērtēto notikumu pienesums: “Lai nostiprinātu jau sasniegtos rezultātus vienojošas sociālās atmiņas jomā, kā arī veicinātu piederības sajūtas nostiprināšanos, nākamajā politikas plānošanas posmā ir nepieciešams vērst sabiedrības uzmanību arī uz tādiem vēstures notikumiem un faktiem, kas dažādās sabiedrības grupās tiek vērtēti pozitīvi, piemēram, Satversmes sapulces sasaukšana vai Atmodas laiks. Tādējādi tiktu veicināta arī citu Latvijas valstiskuma vēsturē svarīgu, sociālo atmiņu veidojošu un sabiedrību vienojošu notikumu akcentēšana publiskajā telpā.”<ref>Ministru

 Atsauces 

 Ārējās saites 
Projekts "VPP Saliedētība"

Kategorija:Prāts