Lielie jūras vārti

Lielie jūras vārti (, ) ir Tallinas pilsētas mūru vārti Tallinā, Igaunijā. Sākotnēji būvēti 1359. gadā, celtnes palieku pašreizējais izskats ir no 18.—19. gadsimta. Vārti atrodas vecpilsētas ziemeļu daļā.

 Vēsture 
No 1265. līdz 1280. gadam, laikā kad mūsdienu Igaunijas zemes piederēja Dānijai, Dānijas karaliene Margrēte Sambirsdotera vairākkārt pieprasīja stiprināt Rēveles aizsardzības sistēmu. Rakstītos avotos nocietinājumu daļa "Lielie jūras vārti" pirmo reizi minēti 1359. gadā kā Strandporte, bet kopš 1384. gada kā Grosse Strandpforte. Toreiz attālums no tā līdz jūrai bija aptuveni simts metri. Mūru pārbūves laikā, kas sākās 1510. gadā, uzcēla jaunus priekšējos vārtus (Suure Rannavärava eesvärav) un rietumu lielgabalu torni, ko kopš 19. gadsimta pirmās puses sauc par Resno Margarētu (vācu valodā to sauca par Rosencrantz — Rožu vainags). Nocietinājumu komplekss galvenokārt bija paredzēts pilsētas ostas aizsardzībai, kā arī tā pildīja pilsētas reprezentatīvo funkciju. Lielgabalu torņa būvniecību, visticamāk, projektēja Polijā dzimušais Klemenss Pale. No 1520. gada būvdarbus vadīja meistars Gerts Koningks no Minsteres, kurš uzraudzījis arī Tallinas Olafa baznīcas būvniecību. Mūru rekonstrukciju šajā daļā pilnībā pabeidza 1531. gadā..

No 1603. līdz 1609. gadam priekšvārtu priekšā uzcēla vēl vienus vārtus, tā sauktos kurtīnes vārtus. Kurtīnes vārtu kompleksā ietilpa divi renesanses portāli ar apaļām arkām un koka durvīm, kā arī paceļamais tilts. 17. gadsimta 40.–50. gados Resnās Margarētas ziemeļaustrumu stūra priekšā uzcēla Horna bastionu (Hornbastion), kuru līdz 17. gadsimta beigām pārbūvēja par Lielo jūras vārtu bastionu.

16. gadsimtā vārtus rotāja dolomīta plāksne ar krāsainu Rēveles mazā ģerboņa attēlu, virs kuras grifi tur vairogu ar krustu, kura augšpusē novietota bruņinieka ķivere ar plimāžu. To uzgleznoja meistars Joahims, Tallinas rātsnama vējrādītāja Vecā Tomasa autors. Mūsdienās plāksne zaudējusi savas krāsas. Vārtu pretējā pusē, seklā nišā, 19. gadsimtā uzstādīja koka krucifiksu.

No 1683. līdz 1704. gadam Resno Margarētu rekonstruēja: sākotnējo mašikuli stāvu, kā arī virs tā esošo stāvu, nojauca un aizstāta ar parastu ieroču glābātavas stāvu, bet torni pārklāja ar augstu akmens jumtu. 19. gadsimtā Resno Margarētu pārbūvēta par cietumu. 1884. gadā Resnās Margarētas dienvidu pusē uzcēla četrstāvu palīgcietuma ēku. 1917. gada Februāra revolūcijas laikā ieslodzītos atbrīvoja, cietumu aizdedzināja un viss komplekss pārvērtās drupās.

No 1938. līdz 1940. gadam bijušā cietuma saimniecības ēku un torni pie vārtiem pārbūvēja par Pilsētas muzeju, savukārt Resnās Margarētas mūrus salaboja un uzlika jumtu, atjaunoja arī ambrazūras, kuras 19. gadsimtā bija pārveidotas par logiem. No 1978. līdz 1981. gadam visu bijušo nocietinājuma kompleksu pēc poļu arhitekta Ježija Matusjaka-Tusjacka projekta pārbūvēja Jūras muzeja vajadzībām. Muzeju bija plānots atvērt 1980. gada olimpiskās regates laikā, taču būvniecība aizkavējās, un muzeja ekspozīciju tornī atklāja 1981. gadā. 2018. gada 1. janvārī muzeju slēdza renovācijai, un atjaunoto muzeju un apmeklētāju centru atkal atvēra 2019. gada 29. novembrī.

 Galerija 

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Igaunijas Jūras muzeja oficiālā tīmekļa vietne

Kategorija:Tallinas vecpilsēta