Fatuiva

Fatuiva (, taitiešu un ) ir vulkāniska sala Marķīza salās Klusajā okeānā, arhipelāga vistālāk dienvidos esošā sala. Administratīvi pieder Franču Polinēzijas Marķīza salu administratīvajai vienībai, kur kopā ar neapdzīvoto Motunao saliņu veido atsevišķu Fatuivas komūnu. Salas pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta marķīzieši. Lielākā apdzīvotā vieta ir komūnas centrs Omoa salas dienvidrietumu krastā.

 Ģeogrāfija 
Tahuata atrodas Marķīza salu dienvidos, tuvākā sala ir  attālā neapdzīvotā Motunao ziemeļaustrumos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Tahuata ziemeļrietumos. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Tauaouoho kalns ( vjl) salas vidusdaļā. Krasta līnija mēreni izrobota, daudz nelielu līču un pussalu, piekrastē dažas nelielas klinšainas saliņas. Fatuivā ir mitrākais klimats visā Marķīza salu arhipelāgā. Tā kā tā ir vistālāk dienvidos esošā sala, kas atrodas vistuvāk Mežāža tropam, un, pateicoties salas augstajām, stāvajām grēdām, bagātīgi līst lietus, radot bagātīgu veģetāciju. Aug galvenokārt mango, bet arī banāni, greipfrūti, citroni, apelsīni, papaija un citi koki. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

 Vēsture 
Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka Fatuiva, līdzīgi, kā citas Marķīza salas, kolonizēta pirms aptuveni (pēc dažādiem avotiem) 1900—900 gadiem. Par Fatuivas kultūru pirms rietumnieku ierašanās ir maz zināms, jo to būtiski ietekmēja misionāru ierašanās. Lielajās ielejās, līdzīgi kā citās Marķīza salās, izveidojās noslāņojušās cilšu sabiedrības. 1897. gadā Kārlis fon den Steinens aprakstīja deviņas ciltis, kas apdzīvo Hanamoohes, Hanateones, Hanahouunas, Ouias, Hanavaves un Omoas ielejas.

Sistemātiski arheoloģiskie izrakumi vēl nav veikti. 1920.–1921. gadā veikta virszemes izpēte. Atradumu ir mazāk nekā citās Marķīzu salās un tie liecina par mazāk plašu būvniecības aktivitāti. Atšķirībā no citām Marķīzu salām, Fatuivas mirušie laiku pa laikam tika mumificēti un bieži aprakti mājokļos. 1937. gadā Tūrs Heijerdāls atklāja petroglifus, kas "mežā iegravēti lielās akmens plāksnēs, attēlojot motīvus, kas nav zināmi citās Polinēzijas daļās". Zivs bareljefs bija aptuveni 2 metrus garš.

Pirmie no eiropiešiem salu atklāja spāņu ekspedīcija Alvaro de Mandanjas vadībā 1595. gada 21. jūlijā, kas to nodēvēja par Isla Magdalena. Tā bija pirmā sala arhipelāgā, ko Mandanja atklāja, taču nevarēja tur izkāpt krastā, jo nevarēja atrast drošu enkurvietu.

19. gadsimtā Fatuiva kļuva par iecienītu atpūtas vietu vaļu medību kuģiem, kas bieži pavadīja mēnešus vai pat gadus, ceļojot Klusajā okeānā. Viens no kuģiem uz salu pārnesa tuberkulozi, pret kuru pamatiedzīvotājiem nebija imunitātes. Tiek uzskatīts, ka infekcijas slimības samazināja iedzīvotāju skaitu no vairākiem tūkstošiem līdz tikai trīs simtiem 1916. gadā. Daudzi iedzīvotāji bēga no infekcijas uz kaimiņu Tahuatas salu.

1842. gadā Tahuata kopā ar pārējām dienvidu Marķīza salām kļuva par Francijas koloniju.

 Saimniecība 
Fatuivas galvenās saimniecības nozares ir zveja (salā ir saldētava) un lauksaimniecība (kopras ieguve) un lopkopība (cūkkopība). Nelielos apmēros attīstās tūrisms — šeit piestāj kruīzu kuģi. Līdz 1980. gadiem salā tika audzēta kafija. Fatuivā nav lidostas.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Franču Polinēzija
Kategorija:Marķīza salas