Panderihti

Panderihti (Panderichthys) ir viena no ripidistiju klases (Rhipidistia) ģintīm. Panderihtu ģinti 1941. gadā izdalīja vācbaltiešu paleontologs Valters Gross, par pamatu ņemot vairāk, kā pirms desmit gadiem aprakstīto sugu Cricodus rhombolepis no Gaujas atseguma pie Ērmaņiem (Launaga iezis). Šīs ģints pārstāvji dzīvoja devona periodā, agrajā frānas laikmetā (gaujas, amatas un pļaviņu svītas). Ģints tipiskā suga ir Panderichthys rhombolepis (Gross, 1930). Ģints nosaukta vācbaltiešu paleontologa Kristiana Pandera vārdā. Ģintī ir viena P. rhombolepis suga. Iespējamā jaunā suga no Pastamuižas amatas svītas nogulumiem pagaidām nav aprakstīta, bet sugai P. stolbovi E. Vorobjova ir izdalījusi citu, radniecīgu ģinti Parapanderichthys. Panderihtiem ir nozīmīga filoģenētiska vieta, jo tiem ir virkne pārejas morfoloģisko īpašību starp tristihopterīdu daivspurzivīm (piemēram, eistenopteroniem) un agrīnajiem četrkājaiņiem. 

 Apraksts 
Panderihti ir līdz 1,5-2 m garas zivis ar izstieptu, dorsoventrāli saplacinātu ķermeni un garu vēdera daļu. Vēdera spuras ir satuvinātas ar astes spuru. Krūšu spuras ķermenī ir izvietotas zemu. 

Galva sastāda ¼ no kopejā ķermeņa garuma. Purna priekšējā mala ir zema, ventrāli atliekta. Nāsis ir nobīdītas kaudāli, veidojot īsu rostru. Priekšnazālais apgabals ir salīdzinoši šaurs un garš: sastāda vairāk kā 1/5 no galvaskausa garuma. Nāsis ir vidēji lielas, ovāli izstieptas paralēli žokļa zobainajai malai, izvietotas asaru-žokļa iedobes vidusdaļas līmenī, daļeji redzamas augšskatā. Nāsu iekšējā atvere atrodas vertikālās lemeša plātnes līmenī. Eksohoanālais izgriezums ir šaurs un dziļi ieiet etmoīdā. Deguna kapsulas ir mazas un priekšpusē sasniedz vertikālās lemeša plātnes līmeni. Kapsulu platums sastāda mazāk par ¼ no etmoīda platuma. Dermintermediālais izaugums uz rostrale laterale ir īss un norobežots ar nāss apgabalu. Deguna kapsulas dalījums nodalījumos ir vāji izteikts. Rostrale mediale ir mazs, izvietots starp naso-premaxillaria, šķērsojot etmoīda komisūru. Postrostrālo sēriju veido trīs nelieli elementi. Infraorbitālais sensoru kanāls iet starp premaxillare un rostrale laterale. Galvaskausa preorbitālais nodalījums ir zems, ar plakanu virsmu un garenisku iedobi starp acu orbītām. Tā garums divreiz lielāks par postorbitālo nodalījumu. Orbitalie izgriezumi ir vidēji lieli, ieapaļi vai šķērseniski izstiepti un sastāda ap 1/10 no parietālā vairoga garuma. Attālums starp orbītām 2,5 reizes mazāks par galvaskausa platumu šajā līmenī. Frontale aizmugurējā daļa ieiet starp orbītām. Pineālā atvere ir maza un atrodas parietāles aizmugurējās daļas līmenī. Postorbitale ir garš, zems un gandrīz sasniedz spirakulāro izgriezumu, veidojot orbītas aizmugurējo malu. Jugale ir garš pa apakšējo malu (garums 1,5 reizes pārsniedz vidusdaļas augstumu), veidojot nelielu iecirkni orbītas aizmugurējā daļā. Lacrimale aizņem nelielu ventrālo flangu aiz nāsīm un veido lielu orbitālā izgriezuma daļu. Postparietālais vairogs 2,6 reizes īsāks par parietālo. Galvas vairogs postparietalajā apgabalā ir salīdzinoši šaurs. Postorbitalā iedobe ir gara. Šuve starp parietālo un postparietālo vairogu zigzagveidīga. Mediālā šuve starp postparietalia plātnēm vietām nav saskatāma. Maxillare ir garš un zems. Vidējās gulāres garums gandrīz divreiz pārsniedz platumu un 1,5 reizes īsāks par sānu gulārēm. Submandibulāro sēriju veido astoņas plātnes. Apakšžoklis ir ar mazu priekšējo infradentalo flangu. Tam ir 2-3 labi attīstītas koronoīdās bedres. Adsimfīzā plātne ir nošķirta no koronoīdās sērijas. Apakšžokļa priekšējie zobi ir ilkņveidīgi. Lemeši ir ar īsiem priekšējiem un aizmugurējiem izaugumiem un ar salīdzinoši zemām vertikālajām plātnēm, kas no aizmugures norobežo aukslēju priekšējo bedri. Starp tiem ir maza starplemešu kanāla atvere. Aukslēju plātne premaxillare ir vāji attīstīta. Priekšējā aukslēju bedre ir sekla un īsa (garums divreiz mazāks par platumu), vāji sadalīta priekšpusē ar zemu un īsu endokrānija izcilni. Parasfenoīda zobotā plātne gandrīz sasniedz lemeša vertikālo plātni. Ilkņi ir rupji krokoti. Zobu krokojumu veido vienkāršas krokas, starp kurām sekli ieguļ kaula šķēršļi. Pulpārais dobums ir brīvs (mikrostruktūras poliplokodontais tips). Sensoru kanāli atveras vienā nelielu poru rindā.

Ķermenim ir garas ribas. Neirālie loki ir saplūduši ar intercentriem un ieskauj notohordas dorsālo daļu. Pleirocentri nav attīstīti. Ektepikondilārais ķīlis uz humerus ir plats un garš. Tā distālais gals atrodas ulnārā glenoīdā laukuma līmenī. Supinatora izaugums ir vāji attīstīts un atrodas humerus dorsālās virsmas aizmugurējā pusē. Panderihtiem ir olecranon aizmetnis. Elkoņa locītava nav attīstīta. Zvīņas ir rombiskas, ar divām šaurām pārklāšanās virsmām. Kauli un rombiskās zvīņas ir ornamentēti ar kaula pauguriņiem.Татаринов Л.П., Новицкая Л.И., Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004., 335-336. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Ripidistijas