Preeklampsija

Preeklampsija (saukta arī par vēlīno toksikozi) ir grūtniecības laikā sastopams sindroms, kam raksturīga asinsspiediena paaugstināšanās un olbaltumvielu klātbūtne urīnā (proteinūrija). Tā attīstās pēc 20. grūtniecības nedēļas un sastopama aptuveni 2–5 % grūtnieču. Preeklampsija ir saistīta ar būtiskiem veselības un dzīvības riskiem gan mātei, gan auglim.

Tradicionāli preeklampsijas diagnoze balstās uz paaugstinātu asinsspiedienu un proteinūriju, tomēr jaunākās definīcijas ietver arī mātes orgānu disfunkciju, tostarp nieru mazspēju, aknu darbības traucējumus, neiroloģiskas vai hematoloģiskas komplikācijas, kā arī uteroplacentālu disfunkciju un augļa augšanas traucējumus.

 Riska faktori 
Preeklampsija biežāk sastopama sievietēm ar preeklampsiju anamnēzē, daudzaugļu grūtniecību, hronisku hipertensiju vai nieru slimībām, vai vecumu virs 40 gadiem. Papildu riska faktori ir aptaukošanās, trombofīlija, olšūnu ziedošana, urīnceļu infekcijas, cukura diabēts, kolagēna vaskulārās slimības un peridontoze.

Ir konstatēts, ka spontānas priekšlaicīgas dzemdības vai augļa augšanas aizture pirmajā grūtniecībā palielina preeklampsijas risku nākamajās grūtniecībās. Dānijā veikts pētījums parādīja, ka dzemdības starp 32. un 36. gestācijas nedēļu palielina preeklampsijas risku nākamajā grūtniecībā par 1,1–1,8 %, savukārt dzemdības pirms 28. gestācijas nedēļas šo risku palielina par 3,2 %. Ja pirmajā grūtniecībā bijusi preeklampsija un dzemdības notikušas starp 32. un 36. nedēļu, risks nākamajā grūtniecībā sasniedz 14,1–25,3 %.

Pēdējos gados arī ir novērots, ka slimību veicina arī stress un nervu satricinājumi grūtniecības laikā, kā arī nepilnvērtīgs vai nepareizs uzturs paaugstina preeklampsijas risku.

 Izpausmes un diagnostiskie kritēriji 
Par preeklampsiju liecina asinsspiediena paaugstināšanās pēc 20. grūtniecības nedēļas un olbaltuma klātbūtne urīnā. Paaugstināts asinsspiediens tiek apstiprināts, ja divos mērījumos ar 15 minūšu intervālu uz vienas un tās pašas rokas sistoliskais asinsspiediens ir ≥ 140 mmHg un/vai diastoliskais asinsspiediens ir ≥ 90 mmHg.

Proteinūriju nosaka, ja:

 olbaltuma daudzums 24 stundu urīnā pārsniedz 0,3 g,
 olbaltuma un kreatinīna attiecība urīna porcijā ir > 30 mg/g,
 urīna stripu nolasīšanas rezultāts ir 1+.
Par smagu preeklampsiju liecina izteikta hipertensija, kas nepakļaujas terapijai, izteikta proteinūrija un citu orgānu sistēmu bojājuma pazīmes. Smaga hipertensija tiek diagnosticēta, ja sistoliskais asinsspiediens ir ≥ 160 mmHg un/vai diastoliskais asinsspiediens ir ≥ 110 mmHg.

Smagos gadījumos var novērot:

 galvassāpes un redzes traucējumus (centrālās nervu sistēmas bojājumi),
 sāpes krūšu kurvī un apgrūtinātu elpošanu (sirds un elpošanas sistēma),
 trombocitopēniju,
 paaugstinātus nieru funkcijas rādītājus (kreatinīnu un/vai urīnskābi),
 sliktu dūšu, vemšanu un sāpes labajā paribē,
 paaugstinātus aknu enzīmu rādītājus (ALAT, ASAT).
 Klasifikācija 
Atkarībā no attīstības laika preeklampsiju iedala:

 agrīnā preeklampsijā, kas attīstās līdz 37. grūtniecības nedēļai un sastopama aptuveni 25 % gadījumu;
 vēlīnā preeklampsijā, kas attīstās pēc 37. grūtniecības nedēļas un sastopama līdz 75 % gadījumu.

Lai gan agrīnā preeklampsija sastopama retāk, tās iznākums parasti ir smagāks un bieži saistīts ar priekšlaicīgu dzemdību izraisītiem sarežģījumiem gan mātei, gan bērnam. Agrīnās preeklampsijas attīstību iespējams mazināt ar preeklampsijas skrīningu un savlaicīgu profilaksi.

 Patoģenēze 
Preeklampsijas patoģenēze līdz galam nav noskaidrota, tomēr pastāv hipotēze, ka tās attīstība ir cieši saistīta ar placentas veidošanos un funkcionēšanu. Izmaiņas placentas attīstībā un traucēta asinsvadu veidošanās rada skābekļa trūkumu placentas audos. Reaģējot uz šo skābekļa deficītu, placentas audi mātes asinsritē izdala noteiktus proteīnus, kas izraisa mātes asinsvadu sieniņu bojājumus, hipertensiju un citu orgānu bojājumus.

 Atsauces 

Kategorija:Grūtniecība
Kategorija:Nefroloģija
Kategorija:Dzemdniecība