Ravenous

Ravenous ir 1999. gada ASV vesterns ar šausmu un trillera filmu elementiem. Filmas režisore ir Antonija Bērda, bet scenārists — Teds Grifins. Filmas sižets ir iedvesmots un daļēji balstīts uz notikumu ar Donera grupu un kanibāla Alfrēda Pākera stāstu.

Neskatoties uz to, ka Ravenous savas iznākšanas gadā nebija veiksmīgs kinoteātros un saņēma vidējas kritiķu atsauksmes, ar laiku filma kļuva par kulta klasiku.

 Sižets 
Kapteinis Džons Boids tiek apbalvots par varonību kaujā ar meksikāņiem, lai gan patiesībā kaujas laikā viņš baiļu dēļ izlikās miris. Kad meksikāņi viņu novietoja starp kritušajiem, Boidam izdevās no iekšpuses ieņemt viņu nometni. Ģenerālis Slousons zina par šo gļēvulību, taču, tā kā Boids viens pats ieņēma ienaidnieka nometni, viņš tiek nosūtīts uz fortu, kas atrodas dziļi kalnainā apvidū.

Fortā Boids satiek pulkvedi Hārtu, kurš ir atbildīgs par šo vietu. Fortā atrodas arī: reliģiozais ierindnieks Toflers; pastāvīgi piedzērušais veterinārārsts un majors Nokss; bezbailīgais ierindnieks Raiks; indiāņu sieviete Mārta un viņas brālis Džordžs, kurš bieži kūpina dažādas zālītes kopā ar ierindnieku un pavāru Klīvsu. Nākamajā dienā Klīvss un Mārta dodas pēc pārtikas un citām nepieciešamajām mantām. Tajā vakarā Boids pamana ārpus loga vīrieti. Kad viņš un pārējie iziet ārā, viņi atrod bezsamaņā esošu svešinieku. Viņi ienes viņu fortā un sasilda, atstājot Tofleru pie viņa uz nakti. Nākamajā rītā Toflers ziņo, ka vīrietis pamodies. Svešinieks iepazīstina sevi kā Kalhūnu un stāsta, ka viņš bijis nelielā grupā pulkveža Aivsa vadībā. Vētra piespiedusi grupu patverties alā, kur, ilgstoši paliekot bez pārtikas, grupa bijusi spiesta ķerties pie kanibālisma — sākumā apēdot mirušo, bet vēlāk nogalinot citus biedrus. Kalhūns apgalvo, ka nav spējis to pieņemt un aizbēdzis, atstājot alā vienu sievieti — kāda no grupas locekļiem sievu — kopā ar Aivsu. Hārts nolemj doties uz alu, lai mēģinātu viņu izglābt. Pirms došanās ceļā Džordžs pastāsta Hārtam un Boidam par Vendigo — cilvēku, kuru apsēdis ļauns gars pēc tam, kad tas nogaršojis cilvēka miesu. Hārts, Džordžs, Boids, Kalhūns, Toflers un Raiks dodas uz alu, atstājot majoru Noksu fortā.

Pārgājiena laikā kalnos Toflers paklūp un nokrīt, gūstot nelielu traumu. Tajā vakarā, kad Džordžs, Hārts, Boids un Raiks sēž ārpus telts, viņi dzird Toflera šausmās kliedzienus no iekšpuses. Toflers apgalvo, ka Kalhūns tumsā laizījis viņa brūci. Kalhūns atzīstas un lūdz Hārtu viņu sasiet, ko Raiks arī izdara. Nākamajā dienā, sasniedzot alu, Kalhūns sāk uzvesties dīvaini. Raiks un Boids ieiet alā, kamēr Hārts, Džordžs un Toflers paliek ārpusē. Alā viņi atrod caurumu, kurā Raiks nokāpj. Tur viņš šausmās atklāj mantas un apgrauztus cilvēku skeletus. Viņš atrod arī pulkveža uniformu un, saskaitījis skeletus, saprot, ka Kalhūns ir patiesais Aivss, kurš nogalinājis un apēdis visus grupas locekļus. Tikmēr Kalhūns, ārpus alas, izrok nazi un uzbrūk Hārtam, sadurot viņu. Viņš arī izmanto Hārtu kā vairogu, lai izvairītos no Džordža mestā tomahauka, kas galu galā caurdur Hārta muguru. Kalhūns izvelk revolveru un nāvējoši ievaino Džordžu. Tad, paņemot nazi, viņš sāk vajāt pārbiedēto Tofleru. Izskrienot no alas, Raiks un Boids ierauga ievainoto Hārtu, bet nolemj sekot Toflera kliedzieniem. Tomēr drīz viņi atrod Tofleru ar izķidātu vēderu. Viņi pamana Kalhūnu uz klints un seko viņam. Viņš pazūd, bet pēc brīža atkal parādās un met Raikam nazi, kas ieduras viņa krūtīs, un Raiks nokrīt no klints. Boids iešauj Kalhūnam ar šauteni, un viņš nokrīt, bet pēc brīža pieceļas, it kā nekas nebūtu noticis. Kalhūns sāk riņķot ap pārbiedēto Boidu, kurš nolemj nolēkt no klints. Viņš piezemējas uz egles zariem, bet tad nokrīt zemē, iekļūstot bedrē un pa ceļam noķerot Raika ķermeni.

Nespēdams atrast Boidu, Kalhūns ievelk Hārtu alā. Boidam ir lauzta kāja, un viņš to ievilka atpakaļ, taču viņam pietrūkst spēka, lai izkāptu no bedres. Ilgu laiku viņš pavada bedrē, līdz beidzot nolemj apēst Raika gaļu, lai iegūtu spēku izkāpt. Galu galā viņam izdodas atgriezties fortā pie Noksas, Mārtas un Klīvsa. Drīz fortā ierodas ģenerālis Slousons ar savu palīgu. Viņi ziņo, ka alā nav atrasti ne skeleti, ne Hārta grupas pēdas. Pēc Boida stāsta par Vendigo neviens viņam netic. Ģenerālis Slousons iepazīstina Boidu ar pulkvedi Aivsu kurš aizstās Hārtu. Boids ir nobijies, taču Nokss neatceras "Kalhūnu", un uz Aivsa ķermeņa nav atrasta nekāda šāviena brūce no Boida šautenes. Pēc ģenerāļa aiziešanas Boids sāk visur nēsāt nazi, neguļ un neēd, baidoties no Aivsa. Kādu vakaru viņš sastop Aivsu, kurš atzinās, ka bedrē atradis Raika līķi un ka pats izārstējies no tuberkulozes pēc cilvēka miesas nogaršošanas. Boids pārgriež Aivsam plaukstu, bet viņus noķer Nokss, kurš pavēl Mārtai atrast Klīvsu un arestēt Boidu. Mārta staļļos atrod sagrieztus zirgus, bet drīz pēc tam viņa atklāj Klīvsa līķi uz mājas jumta ar pārplēstu vēderu. Nokss piekauj Boidu un uzliek viņam rokudzelžus. Mārta dodas pēc ģenerāļa, kamēr Aivss sāk gatavot sautējumu. Boids mēģina brīdināt Noksu par viņa likteņi, bet drīz Noksu nogalina atgriezušais Hārts, kurš izdzīvojis, jo Aivss viņu barojis ar cilvēka miesu. Hārts nogalinājis arī zirgus un Klīvsu. Tomēr Hārts atbrīvo Boidu, jo viņš un Aivss vēlas viņu savervēt savā kanibālu kompānijā.

Kamēr Hārts sadala Noksa līķi, Aivss uzticas Boidam. Viņš stāsta, ka, kad pavasarī cilvēki ceļos caur fortu, viņi nogalinās dažus un citus pārvērtīs par kanibāliem. Pēc tam Aivss sadur Boidu ar nazi, lai piespiestu viņu ēst cilvēka miesu un izārstēties no brūces. Tajā vakarā Hārts un Aivss ēd sautējumu no Noksa miesas, un Boids ir spiests darīt to pašu. No rīta fortam tuvojas Slousons, Mārta un ģenerāļa palīgs. Boidam izdodas pamodināt Hārta saprātu, un Hārts atbrīvo viņu. Hārts lūdz Boidu glābt viņu no šādas dzīves, un Boids nogalina viņu ar nazi. Pēc tam Boids iesaistās cīņā ar Aivsu un galu galā upurē sevi, iekrītot kopā ar viņu lielā lamatās. Tomēr ģenerālis Slousons, ierodoties fortā, ieiet mājā, ierauga sautējumu un to nogaršo, nezinot tā sastāvu. Aivss mirst smaidot, apzinoties, ka ģenerālis ir nogaršojis cilvēka miesu.

 Lomās 

 Gajs Pīrss kā kapteinis Džons Boids
 Roberts Kārlails kā pulkvedis Aivss jeb F. V. Kalhūns
 Deivids Ārkets kā ierindnieks Klīvss
 Džeremijs Deiviss kā ierindnieks Toflers
 Džefrijs Džonss kā pulkvedis Hārts
 Stīvens Spinela kā majors Nokss
 Nīls Makdono kā ierindnieks Raiks
 Džons Spensers kā ģenerālis Slousons
 Džozefs Raningfokss kā Džordžs
 Šīla Tusija kā Mārta

 Ražošana 

 Attīstīšana 
Laikā, kad Teds Grifins rakstīja scenāriju filmai Ravenous, viņš bija tikko absolvējis koledžu un neplānoja kļūt par scenāristu. Tomēr viss mainījās pēc vairāku scenāriju uzrakstīšanas, tostarp Ravenous, kas drīz vien tika pārdots ar viņa aģenta palīdzību. Filmas scenārijs ir iedvesmots no diviem patiesiem notikumiem, kuru elementi daļēji izmantoti sižetā. Pirmais ir Džordža Donera grupa notikumi 1846.—1847. gada ziemā, kad liels skaits amerikāņu pionieru iestrēga Sjerranevadas kalnos un bija spiesti ķerties pie kanibālisma, lai izdzīvotu. Otrais ir stāsts par Alfrēdu Pākeru, kurš tika apsūdzēts savu kolēģu zelta meklētāju slepkavībā un pēc tam apēšanā.

 Filmēšana 
1997. gadā tika paziņots, ka filmu režisēs maķedoniešu režisors Milčo Mančevskis, kurš bija guvis atzinību ar savu 1994. gada filmu "Pirms lietus". Tomēr sadarbība ar viņu izrādījās sarežģīta, jo Mančevskis nebija apmierināts ar aktieru sastāvu un ekscentriski izturējās pret aktieriem, bieži nonākot konfliktos ar producentiem. Situāciju vēl vairāk sarežģīja apstākļi filmēšanas laikā Prāgā — kalnu ainu uzņemšanai nebija sniega, jo ziema izrādījās neparasti silta, neskatoties uz producentu cerībām. Pēc trīs nedēļu ilgām domstarpībām starp režisoru, aktieriem un producentiem Mančevskis tika atstādināts no projekta. Neskatoties uz to, pats Mančevskis apgalvoja, ka viss izdarījis pareizi, taču studijas Fox 2000 Pictures vadītāja Laura Ziskina bija neapmierināta ar viņa darbu un nolēma viņu atlaist.

Pēc Mančevska atlaišanas Laura Ziskina nolīga Radžu Gosnellu — bijušo montētāju, kurš nesen bija debitējis kā režisors ar filmu "Viens pats mājās 3". Tomēr filmēšanas komanda un aktieri sāka streikot, jo viņiem nepatika Gosnells. Pēc divām nedēļām, kuru laikā netika uzņemta neviena aina, arī Gosnells tika atlaists.

Tieši tajā laikā, pateicoties Robertam Kārlailam, filmas režijai tika piesaistīta mazpazīstamā angļu režisore Antonija Bērda, kura pati bija veģetāriete. Viņa iepriekš bija uzņēmusī filmu Face, kurā Kārlails atveidoja galveno lomu, un tieši tādējādi viņi iepazinās. Bērda, kura tobrīd nebija īpaši aizņemta, piekrita doties uz filmēšanu, kur, pēc viņas teiktā, saskārās ar sarežģītu grafiku un pastāvīgu studijas uzraudzību. Lai gan režisore bija aktieru iecienīta un spēja mazināt spriedzi filmēšanas laukumā, viņai netika ļauts piedalīties filmas galīgajā montāžā, jo studija steidzās pabeigt un izlaist filmu pēc iespējas ātrāk — mediji jau tā bija pārpludināti ar baumām par "ražošanas elli". Studija, neinformējot Tedu Grifinu un Antoniju Bērdu, filmas sākumā pievienoja vairākus dīvainus citātus, kā arī balss aizkadru, kas, piemēram, skaidroja skatītājiem, ka Gaja Pīrsa varonis — kapteinis Boids — ir gļēvulis. Tas īpaši saniknoja Bērdu, kura uzskatīja, ka studija uzvedas tā, it kā skatītāji būtu stulbi un nespējīgi paši saprast filmas vēstījumu.

Filmas neveiksmi veicināja arī neveiksmīga reklāmas kampaņa. Tās ietvaros tika izmantots plakāts, kas nesniedza nekādu priekšstatu par filmas saturu. Tika izlaists arī ļoti dīvains treileris, kurā bija apkopotas spilgtākās ainas, taču tas nesniedza patiesu ieskatu par sižetu. Redzot, kā attīstās situācija, studijas vadītāji vienkārši "izmeta" filmu, neieguldot pienācīgā reklāmā un publicitātē.

Papildus filmēšanai Čehijā, atsevišķas ainas tika uzņemtas arī Meksikā, Slovākijā un Polijā.

 Skaņu celiņš 
Komponisti Deimons Albarns un Maikls Naimans filmas mūzikas radīšanai izmantoja žokļa arfu, bandžo, rokas harmonikas un kori.

 Izdošana un atsauksmes
Ravenous ASV pirmizrāde notika 1999. gada 19. martā, bet Apvienotajā Karalistē — tā paša gada 10. septembrī. Nepietiekamas reklāmas un filmas mazpazīstamības dēļ Ravenous nopelnīja tikai aptuveni 2 miljonus ASV dolāru, nespējot atgūt savu 12 miljonu dolāru budžetu.

Neskatoties uz vidēju lielāku daļu kritiķu atsaucību filmas iznākšanas laikā, slavenais kinokritiķis Rodžers Īberts novērtēja filmu ar 3 no 4 zvaigznēm. Laika gaitā filma ir ieguvusi kulta statusu un kļuvusi par spilgtu šausmu un satīras apvienojuma piemēru. Arī Antonijas Bērdas režija tika novērtēta atzinīgi.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1999. gada filmas
Kategorija:ASV filmas