Reliģijas brīvība Azerbaidžānā

Reliģijas brīvība Azerbaidžānā ir Azerbaidžānas Republikas Konstitūcijā paredzētas tiesības, kas ļauj visiem valsts pilsoņiem bez ierobežojumiem izvēlēties un praktizēt jebkuru reliģiju. Saskaņā ar Azerbaidžānas Konstitūcijas 18. panta I un III daļu reliģija Azerbaidžānā ir atdalīta no valsts. Tomēr faktiskā reliģijas brīvība ir ierobežota. Azerbaidžānas valdība, kas ievēro stingri laicīgu ideoloģiju un tiek vainota nedemokrātismā, pretojas visu reliģiju ietekmei uz sabiedrību, tāpat kā jebkurai citai valdības nekontrolētai ietekmei.

Lielākā daļa Azerbaidžānas iedzīvotāju ir musulmaņi, galvenokārt šiīti.

Sākot ar 2007. gadu, islāmisti veikuši valstī ievērojamus terora aktus un slepkavības, tai skaitā pret citām musulmaņu konfesijām. No 2013. gada viņi valstī nelegāli vervēja kareivjus pilsoņu karam Sīrijā.

Valdība cenzē reliģisko literatūru un slēdz reliģiskās iestādes, kuras tā uzskata par nepieņemamām. Reliģisko darboņu politiskas runas ir aizliegtas, un garīdzniekiem nav atļauts kandidēt uz politiskiem amatiem. Reliģisku piederumu, karogu un saukļu izvietošana ir aizliegta, izņemot kulta vietas, reliģiskos centrus un reliģisko organizāciju birojus. Āšūras svinēšana publiskās vietās ir aizliegta. Hidžāba valkāšana valsts iestādēs un skolās ir aizliegta.

Valdība izmanto mošeju slēgšanu, lai apspiestu tās musulmaņu grupas, kas darbojas neatkarīgi no valsts. Garīdznieki, kas rīkojas valstij nepieņemamā veidā, saskaras ar atlaišanu un arestu. Valdība neierobežo pievēršanos reliģijai, bet aizliedz prozelītismu.

 Likumdošanas akti 
Azerbaidžānas “Reliģijas brīvības likums” tika pieņemts, pamatojoties uz Azerbaidžānas Republikas prezidenta Abulfaza Elčibeja 1992. gada 20. augustā parakstīto dekrētu Nr.281.

Šis likums tika rediģēts, reaģējot uz ārēja reliģiska radikālisma iespiešanos valstī, 1996. gadā trīs reizes — 7. jūnijā, 5. novembrī un 27. decembrī; 1997. gada 10. oktobrī; 2001. gada 23. novembrī; 2009., 2011. un 2015. gadā, un tajā tika ieviesti daži ierobežojumi. Tomēr ir bijuši ziņojumi par likuma pārkāpumiem, un dažas reliģiskās grupas ziņoja par kavēšanos un reģistrācijas atteikumiem. Saglabājās arī daži reliģiskās literatūras ievešanas ierobežojumi.

2009. gadā Azerbaidžānas Republikas parlamenta deputāti ieviesa grozījumu, kas aizliedza personām, kuras ieguvušas augstāko izglītību ārzemēs, ieņemt amatus valsts reliģiskajā struktūrā.

2016. gadā Azerbaidžānas Republikas parlaments grozīja “Reliģiskā ekstrēmisma apkarošanas likumu”, padarot to stingrāku.

 Reliģiskā demogrāfija 
Valsts platība ir 86 600 km2 un iedzīvotāju skaits ir ap 10 miljoniem. Trūkst ticamas statistikas par piederību konkrētām reliģiskām grupām; tomēr saskaņā ar oficiālajiem datiem aptuveni 96% iedzīvotāju ir musulmaņi. Pārējo iedzīvotāju daļu galvenokārt veido krievu pareizticīgie, armēņu apustuliskie kristieši (gandrīz visi no viņiem dzīvoja separātiskajā Kalnu Karabahas reģionā, no kura tagad tiem nācies bēgt), ebreji un neticīgie. Musulmaņu vairākuma vidū reliģisko priekšrakstu ievērošana ir relatīvi zema, un musulmaņu identitāte parasti balstās vairāk uz kultūru un etnisko piederību, nevis reliģiju.

Saskaņā ar Valsts komitejas darbam ar reliģiskajām apvienībām datiem, musulmaņu iedzīvotāju vidū aptuveni 65 procenti ir šiīti un 35 procenti ir sunnīti; tradicionāli atšķirības nav skaidri definētas. 2016. gada ziņojumā Amerikas Savienoto Valstu Valsts departaments arī norādīja, ka 2011. gadā šiītu bija 65 %, bet sunnītu — 35 %. Citi avoti lēš, ka sunnīti veido 40—50 % no kopējā iedzīvotāju skaita, savukārt šiīti — aptuveni 50—60 % no kopējā iedzīvotāju skaita.

2020. gadā pētījums parādīja, ka 96,15% iedzīvotāju ir musulmaņi, 2,43% ir kristieši, 1,24% ir agnostiķi un 0,09% ir jūdaisti. Saskaņā ar CIA World Factbook 2023. gada aplēsēm musulmaņi veido aptuveni 97,3 % no Azerbaidžānas iedzīvotājiem.

Lielākā daļa kristiešu ir krievu pareizticīgie. Saskaņā ar ASV Valsts departamenta sniegto informāciju viņu "identitāte, tāpat kā musulmaņu identitāte, mēdz balstīties tikpat lielā mērā uz kultūru un etnisko piederību, cik uz reliģiju". Kristieši bija koncentrēti Baku, kas ir valsts galvaspilsēta, un Sumgajitas, tās trešās lielākās pilsētas, pilsētu teritorijās.

No kopējā ebreju iedzīvotāju skaita, kas ir aptuveni 15 000, lielākā daļa dzīvo Baku. Valstī ir seši rabīni un septiņas sinagogas.

Šiīti, sunnīti, katoļi, daļa protestantu, krievu pareizticīgie un jūdaisti tiek uzskatīti par valsts "tradicionālajām" reliģiskajām grupām. Jau vairāk nekā 100 gadus pastāv nelielas luterāņu, katoļu, baptistu, molokāņu (vecticībnieku), septītās dienas adventistu un bahāju ticības sekotāju draudzes, no kurām tikai pēdējās nav atzītas par tradicionālajām.

Pēdējās desmitgades laikā ir izveidojušās vairākas reliģiskās grupas, kuras Azerbaidžānas režīms uzskata par ārzemnieciskām vai "netradicionālām", tostarp vahābītu un salafītu musulmaņi, pentakostu un evaņģēliskie kristieši, Jehovas liecinieki, krišnaīti un Irānas atbalstītās homeinistu grupas.

 Reliģijas ierobežojumi 
2022. gadā Eiropas Cilvēktiesību tiesa atzina, ka valdība ir pārkāpusi individuālo reliģijas vai ticības brīvību lietās, kurās bija iesaistītas septiņas personas. Gada beigās 22 personas tika aizturētas reliģisko uzskatu vai prakšu dēļ.

2023. gadā organizācija Freedom House piešķīra valstij reliģiskās brīvības vērtējumā nulli no četrām.

2019. gadā Amerikas Savienoto Valstu Starptautiskās reliģiskās brīvības komisija ziņoja par 77 personu, kuras tika apzīmētas kā "šiītu ekstrēmisti", arestu, no kurām 48 cilvēktiesību aizstāvji uzskatīja par politieslodzītajiem. Viņi arī ziņoja, ka tiesas sēdēs visa gada garumā šīs personas liecināja, ka policija un citas amatpersonas viņas spīdzināja, lai izspiestu nepatiesas atzīšanās. Vietējās cilvēktiesību grupas un citas personas paziņoja, ka valdība turpina fiziski vardarbīgi izturēties pret reliģiskajiem aktīvistiem, arestēt un ieslodzīt viņus. Varas iestādes īslaicīgi aizturēja, sodīja vai brīdināja personas par neatļautu reliģisku sanāksmju rīkošanu, jo valdības prasības attiecībā uz juridisko reģistrāciju nebija izpildāmas sīkām kopienām ar mazāk nekā 50 locekļiem. Valdība kontrolē reliģisko materiālu importu, izplatīšanu un pārdošanu. Tiesas sodīja personas ar naudas sodiem par reliģisku materiālu neatļautu pārdošanu vai izplatīšanu.

Pilsoniskās sabiedrības pārstāvji norādīja, ka pilsoņi turpina izturēties iecietīgi pret “tradicionālajām” minoritāšu reliģiskām grupām, tostarp ebrejiem, krievu pareizticīgajiem un katoļiem; tomēr grupas, kas tika uzskatītas par “netradicionālām”, bieži tika uztvertas ar aizdomām un neuzticību.

Lai gan valstī vairākumā dzīvo šiīti, Ilhama Alijeva valdošais režīms uzspiež sekulārismu. Azerbaidžānas amatpersonas regulāri vaino Irānu par tās homeinisma ideoloģijas izplatīšanu azerbaidžāņu šiītu vidū, izmantojot savu atbalstītāju tīklu Azerbaidžānā. Vēl 2017. gadā, pēc oficiālajiem datiem, 22 Azerbaidžānas mošejas atradās Irānas kontrolē. Tie paši dati ziņo, ka 65 mošejas bija arābu valstu finansētas, daļa mošeju tika finansētas arī no Turcijas. Azerbaidžāņiem ir aizliegts mācīties Irānas finansētajās šiītu reliģiskajās skolās havzās, azerbaidžāņu sievietēm tiek ieteikts nevalkāt radikālajā islāma pieņemto hidžābu un dažviet tas ir aizliegts, alkohols tiek ražots vietējā tirgū un regulāri patērēts.

 Starpreliģiju aktivitātes 
Pāvests Francisks apmeklēja Azerbaidžānu 2016. gada oktobrī.

 Atsauces 

Kategorija:Azerbaidžāna