Stirnas svīta

Stirnas svīta ir vidusordovika lasnamē horizonta stratigrāfiskā vienība Baltijā. Svītu 1976. gadā izdalīja  Rita Ulste un Lilita Gailīte Stirnu 18. urbuma griezumā, 978—988 m intervālā. Svīta nosaukta bijušā Stirnu ciema vārdā, kas atradās Gudenieku pagastā. No 1989. gada svītas neostratotips ir Saldus 5PM urbuma griezums 1096–1107,5 m intervālā.

 Apraksts 
Stirnas svītu veido pārsvarā smalkgraudaini mālaini kaļķakmeņi, kas lielākā vai mazākā daudzumā satur organisko detrītu. Svītas apakšējai pusei ir plankumains krāsojums: uz sarkanīgi brūngana kopējā fona ir novērojami zaļganīgi pelēki plankumi, un otrādi. Svītas augšējā puse ir krāsota pelēkos toņos. Kaļķakmeņos atsevišķus starpslāņus veido merģelis, kura daudzums pieaug dienvidrietumu virzienā. Iežiem ir neskaidri viļņoti slāņota tekstūra. Slāņos ir novērojamas sedimentācijas izskalojumu virsmas, kas impregnētas ar pirītu. Svītas kaļķakmeņos Ventspils D-3, Adzes 6. un Dreimaņu 11. urbumos ieslēgumu veidā ir sastopami getīta pseidooolīti. Stirnas svītas paleontoloģisko sastāvu veido galvkāju, trilobītu, ostrakodu, konodontu un retas graptolītu organiskās paliekas.

Stirnas svīta bez pārrāvumiem uzguļ uz sēgerstādes svītas kaļķakmeņiem. Tās apakšējā robeža tiek vilkta pēc iežu krāsojuma un sastāva izmaiņām: sēgerstādes svītas koši krāsotos sarkanīgi brūnganos kaļķakmeņus nomaina mālainākie, plankumaini krāsotie stirnas svītas kaļķakmeņi. Karotāžas diagrammās robežu skaidri fiksē iežu šķietamās pretestības straujš samazinājums. Stirnas svītas biezums mainās samērā plašās robežās, no 5—6 m (Ovīšu 94., Bernātu 6., Vaiņodes 101. urbums) līdz 15 m (Piltenes 31., Staiceles 4. urbums).Ульст, Р.Ж., Л.К. Гайлите и В.И. Яковлева, Ордовик Латвии, Рига, Зинатне, 1982. 30-32. lpp.

Igaunijā svīta ir izplatīta valsts dienvidu daļā, bet Lietuvā – ziemeļrietumos. Lietuvā svītas maksimālais biezums ir 10 m.

 Atsauces 

Kategorija:Ordoviks
Kategorija:Latvijas ģeoloģija