Japānas premjerministrs

Japānas premjerministrs () ir Japānas valdības vadītājs. Premjerministrs vada Japānas kabinetu un ir tiesīgs iecelt un atlaist valsts ministrus. Premjerministrs ir arī Japānas Pašaizsardzības spēku virspavēlnieks. Pašreizējā premjerministre Sanaje Takaiči stājās amatā 2025. gada 21. oktobrī, viņa ir pirmā sieviete Japānas premjerministra amatā.

Japānas parlaments (国会, Kokkai) no savu locekļu vidus (parasti no Pārstāvju palātas deputātu vidus) izvirza premjerministru. Pēc tam premjerministru amatā oficiāli ieceļ Japānas imperators. Lai paliktu amatā, premjerministram ir jāsaglabā Pārstāvju palātas uzticība. Premjerministrs dzīvo un strādā premjerministra birojā Tokijā, netālu no Parlamenta ēkas.

Sešdesmit seši cilvēki (sešdesmit pieci vīrieši un viena sieviete) ir bijuši premjerministri, no kuriem pirmais bija Ito Hirobumi, kurš stājās amatā 1885. gada 22. decembrī. Visilgāk amatā bijis Šindzo Abe, kurš amatā nostrādāja vairāk nekā astoņus gadus divos atsevišķos termiņos, bet īsāko laiku amatā bijis princis Naruhiko Higašikuni, kurš amatā nostrādāja piecdesmit četras dienas.

 Iecelšana 
Kandidātu premjerministra amatam izvirza abas Japānas parlamenta palātas, pirms tiek lemts par jebkuru citu jautājumu. Katra palāta veic balsošanu saskaņā ar divu kārtu absolūtā vairākuma balsošanas sistēmu. Ja abas palātas izvēlas dažādas personas, tad tiek iecelta abu palātu kopīga komiteja, lai vienotos par kopīgu kandidātu. Tomēr galu galā, ja abas palātas nepanāk vienošanos vai ja Padomnieku palāta neizvirza kandidatūru 10 dienu laikā pēc Pārstāvju palātas balsojuma, par parlamenta izvirzīto premjerministra amata kandidātu tiek uzskatīts Pārstāvju palātas kandidāts. Tādēļ Pārstāvju palāta teorētiski var nodrošināt jebkura premjerministra, kādu vien tā vēlas, iecelšanu. Pēc tam imperators Tokijas Imperatora pilī oficiāli ieceļ kandidātu amatā un iesniedz viņam iecelšanas vēstuli.

Tradicionāli, tā kā premjerministram ir jāuztur parlamenta uzticība, lai paliktu amatā, viņš gandrīz vienmēr ir Pārstāvju palātas vairākumā esošās partijas vadītājs vai valdošās koalīcijas lielākās partijas vadītājs.

 Konstitucionālie pienākumi 
 Īsteno "kontroli un uzraudzību" pār visu izpildvaru.
 Kabineta vārdā iesniedz likumprojektus parlamentam.
 Paraksta likumus un kabineta rīkojumus (kopā ar citiem kabineta locekļiem).
 Ieceļ visus kabineta ministrus un var tos jebkurā laikā atcelt.
 Var atļaut uzsākt tiesvedību pret kabineta ministriem.
 Jāsniedz ziņojumi parlamentam par iekšlietām un ārlietām.
 Pēc pieprasījuma jāziņo parlamentam, lai sniegtu atbildes vai paskaidrojumus.
 Var ieteikt imperatoram atlaist Pārstāvju palātu.

 Likumā noteiktie pienākumi 
 Vada kabineta sēdes.
 Japānas Pašaizsardzības spēku virspavēlnieks.
 Var atcelt tiesas rīkojumu par administratīvu aktu, ja ir pamatots iemesls.

Atšķirībā no vairuma kolēģu citās konstitucionālajās monarhijās, Japānas premjerministrs ir gan de iure, gan de facto galvenā valsts izpildvaras amatpersona. Vairumā citu konstitucionālo monarhiju, monarhs ir vismaz nomināli galvenais izpildvaras pārstāvis, taču saskaņā ar tradīcijām vai likumiem viņam ir pienākums rīkoties pēc kabineta ieteikuma. Turpretī, Japānas Konstitūcija izpildvaru nepārprotami piešķir kabinetam, kuru vada premjerministrs; tas ievērojami uzlabo premjerministra pozīciju salīdzinājumā ar premjerministriem citās parlamentārajās demokrātijās. Lai gan lielākajai daļai ministru parlamentārajās demokrātijās ir zināma rīcības brīvība ministru kabineta kolektīvās atbildības robežās, Japānas kabinets faktiski ir premjerministra pilnvaru paplašinājums.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

*
Kategorija:Japānas politika
Kategorija:Japāna