Neatkarīgs pētnieks

Neatkarīgs pētnieks ir finansiāli neatkarīgs zinātnieks, kas veic zinātniskus pētījumus bez tiešas saistības ar publisku iestādi, piemēram, universitāti vai kādu valdības aģentūru. Šis termins radās Eiropā pēc renesanses,J. C. Segen (1992). Dictionary of Modern Medicine p. 246. ISBN 1-85070-321-3 bet tā lietošana 20. gadsimtā samazinājās, palielinoties valdības un privātajam finansējumam.
alt=Andrē Marī Ampērs |thumb|Andrē Marī Ampērs

Lielākā daļa neatkarīgo pētnieku kādā karjeras brīdī pievienojās kādai akadēmiskai iestādei, piemēram, Čārlzs Darvins kļuva par Londonas Ģeoloģijas biedrības biedru.

 Vēsture 
Zinātnisko pētījumu pašfinansēšanu plaši praktizēja no renesanses līdz 19. gadsimta beigām, tostarp Viktorijas laikmetā, īpaši Anglijā, līdz kļuva pieejams liela mēroga finansējums gan no valdības, gan korporatīvajiem līdzekļiem. Daudzi šādi pētnieki bija arī starp pirmajiem Londonas Karaliskās biedrības biedriem.

 Priekšrocības un trūkumi 
Visredzamākais pašfinansēšanās trūkums ir tas, ka pētnieka resursi var būt ierobežoti; tomēr pastāv priekšrocība, ka nav jātiek galā ar daudzām neērtībām, kas saistītas ar mācīšanas saistībām, administratīvajiem pienākumiem un nepieciešamību iesniegt dotāciju pieprasījumus organizācijām, kas sniedz finansiālu atbalstu pētniecībai. Tas arī dod zinātniekam iespēju labāk kontrolēt sava pētījuma virzienu, jo zinātniskos ieguldījumus grantu veidā investori novirza konkrētu mērķu sasniegšanai, kas var nesakrist ar zinātnieka mērķiem. Tomēr šādu pētījumu rezultātu salīdzinošā pārskatīšana var būt vienpusēja. Turklāt intelektuālā īpašuma tiesības uz atklājumu pieder atklājējam, nevis investoram. Daudzi uzskata, ka pašreizējā grantu sistēma ievērojami kavē zinātnes progresu, jo, lai saņemtu finansējumu, zinātniekiem iepriekš jānorāda savi sagaidāmie rezultāti, taču ne vienmēr ir iespējams paredzēt atklājumu.

Mūsdienu zinātne prasa, lai zinātnieki būtu ļoti kompetenti, un tai var būt nepieciešama piekļuve zinātniskajam aprīkojumam. Tomēr neatkarīgs zinātnieks var veidot karjeru kā finansēts zinātnieks, sadarboties ar finansiāli atbalstītiem kolēģiem, saņemt ierobežotas dotācijas (tikai aprīkojumam) vai izvēlēties pētniecības virzienus, kuros nepieciešamākais resurss ir pētnieka laiks. Ja pētījums ir veiksmīgs, tam ir iespēja publicēt rezultātus tajos pašos recenzētos žurnālos, kuros publicējas finansētie zinātnieki.

Kad grantu sistēma viņus finansiāli neatbalsta, zinātniekiem, ja viņi vēlas, ir iespēja strādāt pie neparastiem projektiem, pat ar lielu neveiksmes varbūtību. Zinātniekam var piešķirt "neatkarīga zinātnieka" statusu, ja viņš vai viņa strādā pie šādiem projektiem, piemēram, pārtraukumā starp diviem akadēmiskajiem amatiem.

 Mūsdienu neatkarīgie zinātnieki 
Mūsdienu neatkarīgie zinātnieki, kas finansē savus pētījumus, ir Stīvens Volframs, kurš finansējumu iegūst, pārdodot Mathematica programmu, Džulians Barbūrs, Obrijs de Grejs, Baringtons Mūrs, Sūzena Blekmora un Džeimss Lavloks.

Pīters Ričs reiz par Pīteru Mičelu teica: "Es domāju, ka viņam tajā laikā būtu bijis grūti atrast finansējumu, jo viņa idejas bija diezgan radikālas". Mičels turpināja savus pētījumus un galu galā 1978. gadā saņēma Nobela prēmiju ķīmijā. Ķīmiķis Luiss Leloirs pats finansēja institūtu, kuru viņš vadīja — Bioķīmisko pētījumu institūtu Buenosairesā, Argentīnā. Viņš ieguva Nobela prēmiju ķīmijā 1970. gadā.

 Atsauces 

 Literatūra 
 Martello, Roberts, " Sera Goldsvordija Gērnija dzīve un laiki: džentlmenisks zinātnieks un izgudrotājs, 1793—1875 (recenzija) ", Viktorijas laikmeta pētījumi, 42. sējums, 4. numurs, 1999./2000. gada vasara, lpp. 688.—690. lpp. Indiānas Universitātes izdevniecība.
 Porters, Deils H. , Sera Goldsvordija Gērnija, džentlmeņa zinātnieka un izgudrotāja, dzīve un laiki (1793—1875) . 1988. Līhajas Universitātes izdevniecība, ISBN 0-934223-50-5 .
 Džons Koens, " Kas sevi finansē" » Zinātne, sēj. 279. nē. 5348 (1998. gada janvāris), lpp. 178.—181., doi .
 Džonatans Kīts, " Kreigs Venters ir nākotne  ", Salon.com, dec. 2007.

 Nastičs V. N. Amatieru kolekcionārs, “neatkarīgais pētnieks” un Austrumu akadēmisko avotu studijas (izmantojot musulmaņu numismātikas piemēru) // Krievijas Zinātņu akadēmijas Orientālistikas institūta raksti. — Izdevums. 14. Austrumu rakstiskie pieminekļi: tulkošanas un interpretācijas problēmas. Izvēlētie raksti: II sējums. — M.: Krievijas Zinātņu akadēmijas Orientālistikas institūts, 2018. — 172.—196. lpp.


Kategorija:Viktorijas laikmets
Kategorija:Zinātne un tehnoloģijas Apvienotajā Karalistē
Kategorija:Zinātnes vēsture