Fizikālā terapija

Fizikālā terapija jeb fizikālās procedūras ir viens fizioterapeitiskās ārstēšanas veidiem un apzīmē ārstēšanu ar iekārtu pārveidotiem vai nepārveidotiem fiziskiem faktoriem, piemēram, no iekārtu radītajiem - elektroterapiju, ultraskaņu, magnētterapiju, lāzerterapiju, triecienviļņu terapiju u.c. No nepārveidotiem fiziskiem faktoriem biežākas ir dūņu aplikācijas, termoterapija (siltums/aukstums) un ūdens, arī gaiss (aeroterapija). Fizikālo terapiju Latvijā parasti rekomendē fizikālās un rehabilitācijas medicīnas ārsts.

Fizikālo terapiju izmanto dažādu slimību ārstēšanai, piemēram – osteohondrozes, reimatisku saslimšanu, artrīta, locītavu, asinsvadu, elpošanas un gremošanas orgānu slimību ārstēšanai. To visbiežāk nozīmē kā papildu terapiju dažādu akūtu un hronisku slimību gadījumos, kā arī pēc traumām un operācijām, lai veicinātu pacienta atveseļošanos. Galvenokārt fizikālā terapija tiek izmantota sāpju un iekaisuma mazināšanai, asins un limfas cirkulācijas uzlabošanai, audu atjaunošanās stimulācijai. Fizikālās terapijas metodes tiek izmantotas arī skaistumkopšanā ādas stāvokļa un audu tonusa uzlabošanai. To bieži veic medicīnas personāls ar specifisku apmācību, bet ne vienmēr fizioterapeits (piemēram, fizikālās terapijas māsas).

Fizikālā terapija principā nav piemērojama pacientiem ar ļaundabīgiem audzējiem, akūtu infekciju slimniekiem, pacientiem ar drudzi un temperatūru un pacientiem ar neskaidru diagnozi, un ar to jābūt īpaši piesardzīgiem sirds slimniekiem ar izteiktu aizdusu, grūtniecēm, pacientiem pēc miokarda infarkta, epileptiķiem, pacientiem ar izteiktu asiņošanu un asinsizplūdumiem, kā arī pacientiem ar neizārstētiem lūzumiem.

 Atsauces 

Kategorija:Medicīniskas procedūras