19. gadsimts p.m.ē.

19. gadsimts p.m.ē. bija gadsimts, kas aptver laikposmu no 1900. gada p.m.ē. līdz 1801. gadam p.m.ē un daudzos Vecās pasaules reģionos iezīmē pāreju no agrīnā bronzas laikmeta uz vidējo bronzas laikmetu. Šajā laikā notika būtiskas sociālās, politiskās un tehnoloģiskās pārmaiņas, kas veicināja pilsētvalstu attīstību, agrīno impēriju nostiprināšanos un kompleksāku pārvaldes struktūru izveidi. Laikmetā paplašinājās metālu izmantošana un tirdzniecības tīkli, kā arī notika pārorientēšanās no lokālām kopienām uz reģionāliem pilsētcentriem. Tuvajos Austrumos noritēja Vecbabilonijas periods, kas iezīmējās ar tiesību kodifikāciju un centralizētu pārvaldi, savukārt Senajā Ēģiptē nostiprinājās Vidējās valsts administratīvais aparāts un ekonomiskā stabilitāte. Dienvidāzijā notika vēlās Harapas posma pārkārtojumi, kas mainīja Indas ielejas civilizācijas pilsētu tīklu, bet Austrumāzijā veidojās agrīnās Ķīnas kultūras, piemēram, Erlitou, kas sagatavoja pamatu Šanu dinastijas rašanās procesam.

Nozīmīgākie laikmeta centri bija reģioni ar rakstītu kultūru un pārvaldības tradīcijām. Par 19. gadsimtu p.m.ē. liecina Mezopotāmijas ķīļraksta teksti (administratīvie dokumenti, likumi un diplomātija), Senās Ēģiptes hieroglifu uzraksti (valdnieku inskripcijas un arhīvi), Indas civilizācijas vēl neatšifrētā rakstība uz zīmogiem un keramikas, kā arī Ķīnas agrīno kultūru arheoloģiskās liecības, kurās rakstība parādās vēlāk. Kopumā 19. gadsimts p.m.ē. raksturojas ar valsts pārvaldības un tiesiskuma nostiprināšanos, starpreģionu kontaktu pieaugumu, sociālās hierarhijas veidošanos un pilsētiskās telpas attīstību, kas kopumā radīja pamatu klasisko civilizāciju uzplaukumam nākamajos gadsimtos.

 Atsauces 

 Ārējās saites