Kauja pie Vientuļās priedes

Kauja pie Vientuļās priedes (pazīstama arī kā Kanli Sirtas kauja, ) bija kauja starp Austrālijas ekspedīcijas spēkiem un Osmaņu impērijas bruņotajiem spēkiem Pirmā pasaules kara Galipoli kampaņas laikā no 1915. gada 6. līdz 10. augustam. Kauja bija daļa no diversijas uzbrukuma, kura mērķis bija novērst Osmaņu impērijas uzmanību no galvenā uzbrukuma Sari Bair, Chunuk Bair un 971. kalnam, kas kļuva pazīstama kā Augusta ofensīva. Austrāliešiem, sākotnēji brigādes lieluma vienībai, izdevās ieņemt galveno aizsardzības līniju – tranšeju, ko pirmajās kaujas stundās turēja viens turku bataljons; tomēr kaujas turpinājās nākamās trīs dienas, jo Osmaņu armija saņēma pastiprinājumus un veica daudzus pretuzbrukumus, cenšoties atgūt zaudētās teritorijas. Pretuzbrukumiem pastiprinoties, austrālieši bija spiesti kaujā iesaistīt vēl divus bataljonus. Visbeidzot, 9. augustā Osmaņu armija atteicās no turpmākiem mēģinājumiem atgūt pozīcijas. Tomēr, neskatoties uz Austrālijas uzvaru šajā apgabalā, plašākā sabiedroto ofensīva cieta neveiksmi.
 Kaujas gaita 
 Sagatavošanās 
Uzbrukuma fronte bija 150 m plata, un attālums starp abām tranšeju līnijām bija aptuveni 70 m. Lai samazinātu attālumu, kas bija jāšķērso atklātā laukā, austrālieši izraka virkni tuneļu. Osmaņu pozīciju sākotnējā bombardēšana ilga trīs dienas — lielākā daļa Osmaņu karavīru spēja no tās patverties ierakumos.

Katram austrāliešu karavīram pirmajos divos uzbrukuma viļņos tika izsniegtas 200 patronas, kā arī dienas pārtikas deva un dažāds ekipējums, tostarp gāzmaska. Trešais vilnis saņēma tādu tranšeju ekipējumu, lai aizsargātos pret neizbēgamo Osmaņu karavīru pretuzbrukumu. Katra bataljona atbalstam bija četri Vickers vidējie ložmetēji ar 3500 patronām un speciāls karavīru vads ar 1200 granātām, kas bija izdalītas uzbrukumam. Turklāt uzbrucēju rindās atradās arī neliela inženieru vienība.
 Sākotnējais uzbrukums 
Plkst. 17:30 Austrālijas 1. kājnieku brigāde 1800 vīru sastāvā uzsāka uzbrukumu, pusei karavīru virzoties cauri tuneļiem, bet otrai pusei šķērsojot atklātu teritoriju. Zaudējumi pirmajā uzbrucēju vilnī bija "salīdzinoši nelieli", jo aizstāvji frontes līnijā joprojām slēpās no apšaudes un nebija paspējuši atgriezties savās uguns līnijās ierakumos.
Kad austrālieši sasniedza ienaidnieka tranšejas, viņi atrada papildu baļķu barjeru, ko nebija atklājuši gaisa izlūkošanas dienesta vīri. Kad Osmaņu impērijas karavīri bija atguvušies no sākotnējā šoka, viņi sāka apšaudīt austrāliešus no tuvas distances caur speciāli izveidotām pozīcijām. Nelielām austrāliešu grupām izdevās izlauzties līdz Osmaņu pulka štābam, un tomēr gandrīz visi no viņiem tika nogalināti sekojošajās kaujās. Galu galā uzbrukums bija veiksmīgs, jo uzbrucēji ieņēma galveno Osmaņu impērijas spēku aizsardzības līniju.
 Turku pretuzbrukumi 
Neilgi pēc tumsas iestāšanās, ap pulksten 19:00, notika pirmais turku pretuzbrukums: osmaņu karavīri, izmantojot rokas granātas, cīnījās cauri sarežģītajam tranšeju sistēmu labirintam. Austrālieši bloķēja sakaru tranšejas – bieži vien ar līķiem –, lai izjauktu pretinieku "reidus". Nākamo trīs dienu laikā osmaņi turpināja uzbrukumus, taču bez rezultātiem.
 Zaudējumi 
Lielākā daļa mūsdienu vēsturnieku lēš, ka Osmaņu impērijas karaspēka upuri ir no 5000 līdz 6000 (vai 7000) vīru, no kuriem 1520 tika nogalināti, 4700 ievainoti, 760 pazuduši bez vēsts un 134 sagūstīti. No Austrālijas karavīriem, kas bija uzsākuši uzbrukumu, gandrīz puse tika nogalināti: kopējie upuri kaujas laikā bija 2277 nogalināti vai ievainoti. Austrālijas virsnieku vidū zaudējumi bija īpaši lieli: 2. un 3. bataljona komandieri tika nogalināti, vadot savus karavīrus uzbrukumā.
 Kaujas sekas un piemiņa 
Cīņas bija "vienas no intensīvākajām", kādas austrālieši bija piedzīvojuši līdz tam brīdim. Kaujas laikā ieņemtā teritorija bija aptuveni 150 metrus gara un 300 metrus plata. Un virspavēlniecība uzskatīja, ka austrālieši ir guvuši taktiskus panākumus. Galu galā plašāka ofensīva neizdevās, un Gallipoli pussalā iestājās strupceļa situācija.

Septiņiem austrāliešiem tika piešķirts Viktorijas krusts par viņu rīcību kauju laikā pie vientuļās priedes,Coulthard-Clark, Chris (1998). Where Australians Fought: The Encyclopaedia of Australia's Battles (1st ed.). St Leonards, New South Wales: Allen & Unwin. ISBN 1-86448-611-2. tostarp četriem vīriem no 7. bataljona, kas bija steidzami nosūtīts uz priekšu, lai palīdzētu noturēties austrāliešu 1. brigādei Osmaņu pretuzbrukumu kulminācijā.

Ņemot vērā nozīmi, ko mūsdienu austrālieši piešķir 1915. gada notikumiem pie vientuļās priedes, vietējais memoriāls ir ikgadēja piemiņas pasākuma vieta. Pēc dievkalpojuma Austrālijas cilvēki pulcējas pie memoriāla, lai pieminētu savus tautiešus, kuri cīnījās un gāja bojā šajā vietā Galipoli pussalā. Jaunzēlandes Nacionālajā pasaules kara muzejā, kā arī Austrālijas kara memoriālā ir apskatāmas kaujas lauka ekspozīcijas. Austrālijā ir arī daudz vietu, kas nosauktas par godu šai kaujai.Cameron, David (2012). The Battle for Lone Pine: Four Days of Hell at the Heart of Gallipoli. Camberwell, Victoria: Viking. ISBN 978-0-6700-7629-1.
 Literatūra 






 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Gallipoli and the Anzacs: Bravery Awards at Gallipoli: The Battle of Lone Pine
 Lone Pine: A Famous Assault at Lone Pine, 1915
 Gallipoli 1915 - The Making of a Nation: Lone Pine 
 Lone Pine and The Nek

Kategorija:Pirmais pasaules karš
Kategorija:Kaujas ar Austrālijas piedalīšanos
Kategorija:Kaujas ar Osmaņu impērijas piedalīšanos
Kategorija:20. gadsimta kaujas
Kategorija:1915. gads