Šuahine

Šuahine (franču un  — ‘sieviešu dzimte’) ir vulkāniska sala Biedrības salās Klusajā okeānā, arhipelāga piektā lielākā sala pēc platības un iedzīvotāju skaita. Administratīvi pieder Franču Polinēzijas Aizvēja salu administratīvajai vienībai, kur veido atsevišķu Šuahines komūnu. Salas pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta taitieši. Lielākā apdzīvotā vieta ir komūnas centrs Fare salas ziemeļrietumu krastā. Šuahine tiek dēvēta arī par «sieviešu salu», jo to vienmēr ir pārvaldījušas karalienes.

 Ģeogrāfija 
Šuahine atrodas Biedrības salu rietumdaļā, Aizvēja salu grupā, tuvākā sala ir  attālā Raiātea rietumos. Šuahine faktiski ir salu grupa, ko veido divas galvenās salas — Šuahinenui (Huahine Nui — ‘Lielā Šuahine’) ziemeļos un Šuahineiti (Huahine Iti — ‘Mazā Šuahine’) dienvidos. Salas atdala  plats šaurums, pār kuru uzbūvēts tilts; bēguma laikā atklājas pārejams smilšu sēklis. Salas vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Turi kalns ( vjl) Lielās Šuahines vidienē. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu. Šuahini ieskauj  garš koraļļu rifs ar pieciem kuģojamiem savienojumiem ar okeānu; uz rifa vairākas motu. Ainavā valda tropiskie lietusmeži, ir vairākas endēmas augu sugas. 

Valda tropisks musonu klimats bez izteiktām sezonām; temperatūra svārstās no  līdz .

 Vēsture 
Šuahine bijusi apdzīvota jau vismaz 1000 gadus tālā senatnē, par ko liecina daudzie šejienes marae. Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka Šuahini apdzīvojuši ieceļotāji no Taiti ap m.ē. 9. gadsimtu. Salā līdz pat 19. gadsimtam pastāvēja neatkarīga karaliste, ko dēvēja par Šuahines vai Maiao karalisti.

Pirmie no eiropiešiem salu apmeklēja britu ekspedīcija Džeimsa Kuka vadībā 1769. gadā. Salinieki ilgstoši pretojās eiropiešu kolonizēšanas mēģinājumiem. 1847. gadā sala pasludināja sevi par neatkarīgu valsti ar nosaukumu Šuahines Karaliste. 1879. gada 20. aprīlī karakuģa Bismarck komandieris Karls Deinhards un Vācijas impērijas konsuls Dienvidjūras salās Gustavs Godefruā juniors Vācijas impērijas vārdā parakstīja draudzības un tirdzniecības līgumu ar salas valdību.

1888. gadā Francija beidzot izveidoja protektorātu pār salu. Sala tika oficiāli anektēta 1888. gada 18. aprīlī. 1890. gada septembrī franču karakuģi bombardēja divus lielākos salas ciematus, izraisot vairākus cilvēku upurus. 1895. gadā pēdējā karaliene Tehaapapa III tika gāzta no troņa, un sala tika iekļauta Francijas Okeānijas valdījumos.

 Saimniecība 
Salas galvenās saimniecības nozares ir zveja un lauksaimniecība — audzē vaniļu un melones, kā arī iegūst kopru. Lielāku nozīmi iegūst tūrisms — šeit periodiski piestāj kruīzu laineri.

Salas ziemeļos no 1998. gada bijušajā militārajā lidlaukā darbojas Šuahines-Fares lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Taiti un citām Biedrības arhipelāga salāmBora Bora routes and destinations. flightradar24.com un gadā apkalpo ap 100 tūkstošiem pasažieru."Résultats d'activité des aéroports français 2018". aeroport.fr

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Franču Polinēzija
Kategorija:Biedrības salas