Kļavu sīrups

Kļavu sīrups ir salds sīrups, ko gatavo no kļavu sulas. Aukstā klimatā šie koki pirms ziemas uzkrāj cieti savos stumbros un saknēs; ciete pēc tam pārveidojas cukurā, kas ziemas beigās un agrā pavasarī sajaucās ar koka sulu. Sulu vāc caur kļavu stumbros izurbtiem caurumus, tad to karsē, lai iztvaicētu lielu daļu ūdens, atstājot tikai koncentrētu sīrupu.

Kļavu sīrupu pirmie gatavoja Ziemeļamerikas ziemeļaustrumu pamatiedzīvotāji. Šo praksi pārņēma Eiropas kolonisti, kuri pakāpeniski pilnveidoja sīrupa pagatavošanas metodes. Tehnoloģiskie uzlabojumi 20. gadsimta 70. gados veicināja sīrupa pārstrādes tālāku rafinēšanu. Gandrīz visu pasaules kļavu sīrupu ražo Kanādā un Amerikas Savienotajās Valstīs.

Kļavu sīrupu klasificē pēc tā krāsas un garšas. Saharoze ir visizplatītākais cukurs kļavu sīrupā. Kanādā sīrupiem jābūt ražotiem tikai no kļavu sulas, lai tos varētu saukt par kļavu sīrupu, un tajos jābūt vismaz 66 procentiem cukura. Kļavu sīrupu bieži izmanto kā garšvielu pankūkām, vafelēm, franču grauzdiņiem, auzu pārslām vai putrai. To izmanto arī kā sastāvdaļu cepšanā un kā saldinātāju vai aromatizētāju.

Galvenokārt kļavu sīrupu iegūst no trim kļavu sugām: cukura kļavas (Acer saccharum), melnās kļavas (Acer nigrum), un sarkanās kļavas (Acer rubrum), jo to sulā ir augsts cukura saturs — no diviem līdz pieciem procentiem. No tām sarkanajai kļavai ir īsāks sulas ņemšanas laiks, jo tā pumpurojas agrāk nekā cukura un melnās kļavas, kas maina sulas garšu.

Dažreiz arī citas kļavu sugas izmanto kā sulas ieguves avotus kļavu sīrupa ražošanai, tostarp ošlapu kļavas (Acer negundo), sudrabkļavas (Acer saccharinum) un liellapu kļavas (Acer macrophyllum). ASV dienvidaustrumos kļavu sīrupa ražošanai reizēm izmanto Floridas cukura kļavu (Acer floridanum).

Līdzīgus sīrupus var iegūt arī no valriekstiem, bērziem vai palmām, kā arī citiem avotiem.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Piedevas
Kategorija:Indiāņu virtuve