Lietuvas krustu darināšana

Lietuviešu krustu darināšana () ir tradicionāla lietuviešu krustu darināšanas māksla. Altāru un krustu darināšana ir svarīga Lietuvas kultūras sastāvdaļa. Lietuviešu tradicionālie krusti ir daļa no tautas katoļu reliģijas. Kopš 19. gadsimta beigām, kad atdzima lietuviešu pašapziņa, šie krusti kļuva par nacionālās simbolikas daļu.

Krusti ir sarežģīti izgrebti no ozola koka, un dažreiz tajos ir iekļauti arī dzelzs elementi. Viņu amatnieki, kas pazīstami kā kryždirbiai, krustdari, ceļo pa visu valsti. Slavenākais lietuviešu krustu meistars un dievdaris bija pašmācības ceļā izglītotais Vincas Svirskis (1835—1916), kura veidotie krusti, kas savulaik bija redzami visā Lietuvas centrālajā daļā, tagad glabājas valsts muzejos.

Lietuvas krustu darināšana ir iekļauta UNESCO 2001. gada cilvēces mutvārdu un nemateriālā mantojuma šedevru sarakstā. Arī pašā Lietuvā krustu darināšana un tās simbolika 2017. gadā tika iekļauta Lietuvas nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā kā tautas mākslas, tradicionālās amatniecības vai lauksaimniecības darbības veids. Sarežģītu krustu izgatavošana no koka, akmens vai metāla, kā arī grezni rotaslietu krusti vai to attēli ir zināmi arī citās kultūrās. Piemēri ir ķeltu krusti, etiopiešu krusti un armēņu krusti (hačkari).

 Vēsture un tradicionālā forma 
Krusta darināšana kā tautas mākslas veids radās, ieviešot kristietību Lietuvā, tāpēc tā apvienoja kristīgās reliģiskās mākslas motīvus un baltu mitoloģijas motīvus., Tradīcija, kas izveidojās 15. gadsimtā, ir saistīta ne tikai ar pašu amatniecību, bet ietver arī krusta uzstādīšanas rituālu (meklējot žēlastību vai aizsardzību, par godu mirušajam, Dievam vai svētajiem u.c.) — krusta meistara meklēšanu un izvēli, krusta izgatavošanas radošo procesu, uzstādīšanu, iesvētīšanu, krustu apmeklēšanu, dziedāšanu un citas saistītas ceremonijas, kā arī sabrukuša pieminekļa sadedzināšanu. Tradīcija ietver gan kristietību (pieminekļi tiek celti kapsētās, ciematos un pilsētās), gan arhaiskās cilvēka attiecības ar dabu (pieminekļi tiek celti pie svētajiem ūdens avotiem vai avotiem, svētajiem akmeņiem vai karināti pie svētajiem kokiem).

Pēc tam, kad Krievijas Impērijā 1863. gadā notika neveiksmīgā poļu sacelšanās, krustu uzstādīšana tika stingri ierobežota vai aizliegta, tas pats notika padomju laikā.

Stilizētie krusti, Lietuviškasis kryžius, tiek uzstādīti ceļmalās, kapsētās, pie mājām un kā vēlēšanu ziedojumi baznīcās. Krusti apvieno arhitektūras, skulptūras, kalēja mākslas un glezniecības elementus. To augstums ir viens līdz pieci metri, un tos bieži rotā ziedu vai ģeometriski simboli, saules, putnu un dzīvības koka motīvi; dažreiz tos rotā mazas statujas. Lai izlūgtos žēlastību vai izteiktu pateicību, krusti tiek celti kā piemiņas zīmes mirušajiem vai kā garīgas aizsardzības zīmes noteiktās vietās. Arī mūsdienās krusti tiek būvēti, lai atzīmētu bijušo apmetņu vai viensētu vietas, slepkavības vai negadījuma vietas, mirušo cilvēku vai cilvēku grupu piemiņai, nozīmīgiem notikumiem un jubilejām, kā ceļa ceļotāju aizsardzībai un svētvietu rotāšanai. Krustu kalnā ir apskatāma liela šo priekšmetu kolekcija. Skulpturālais izskats atšķiras atkarībā no konkrētā reģiona, alternatīva ir tradicionāls kapelas stabs (t. i., koplytstulpis — stabs ar vienu vai vairākām mazām jumta kapelām, kurās parasti dažādos līmeņos izvietotas svētas statuetes, mazākās augšpusē). Dzūkijas etnogrāfiskajā reģionā krustus rotā vainagi, ziedi, lentes un priekšauti. Žemaitijā Jaunavas Marijas statuetes ir ietērptas tērpos un rotātas ar kaklarotām. Seno kuršu oriģinālajos koka krustos dominē dabas motīvi – putni, augi. Lietuvā mūsdienās darbojas vairāk nekā 200 krustdaru.

 Attēli 

 Atsauces 

 Ārējās saites 


Kategorija:Kokgriešana
Kategorija:Lietuvas nacionālie simboli
Kategorija:Lietuviešu tautas māksla