Jānis Kaļķis

Jānis Kaļķis (1890—1942) bija Latvijas armijas pulkvedis, 1. Pasaules kara dalībnieks, Neatkarības kara dalībnieks, Latvijas armijas tehniskās divīzijas virsnieks.

 Dzīvesgājums 
Dzimis zemkopju Jura Kaļķa un Gotlības (dz. Kalniete) ģimenē, brālis mācītājs Mārtiņš Kaļķis. 1914. gadā beidzis Mangaļu tālbraucēju jūrskolu un ieguvis tālbraucēja kapteiņa kvalifikāciju. 1915. gadā absolvējis Irkutskas karaskolu.

1916. gadā laulājies ar Antoniju Rozīti. Ģimenē bija trīs bērni: Latis, Vija un Valdis.

Pirmā pasaules kara laikā dienējis Krievijas armijā 130. Hersonas kājnieku pulkā, kas bija dislocēts Rīgas frontes iecirknī. Līdz 1918. gadam uzdienējies līdz štābkapteiņa pakāpei un apbalvots ar vairākiem Krievijas Impērijas ordeņiem: Svētā Staņislava ordeņa 3. šķiru, Svētās Annas ordeņa 3. šķiru un Svētā Vladimira ordeņa 4. šķiru.

Pēc demobilizācijas 1918. gadā nonācis vācu gūstā, no kura atgriezies tajā pašā gada nogalē. 1919. gada 22. maijā iestājies Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos. Piedalījies Latvijas Neatkarības karā kā 9. Rēzeknes kājnieku pulka adjutants. Pēc kara turpinājis dienestu Latvijas armijā, dienējis Tehniskajā divīzijā un vēlāk kļuva par autotanku brigādes štāba priekšnieku. Uzdienējies līdz pulkvežleitnanta pakāpei. 1939. gada martā apbalvots ar Aizsargu Nopelnu krustu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā ieskaitīts Sarkanās armijas 24. Teritoriālajā strēlnieku korpusā. 1941. gada jūnijā kopā ar vairāk nekā 500 citiem latviešu virsniekiem viņu arestēja karaspēka vasaras nometnē Litenē. Nosūtīts uz Noriļskas soda nometni (Noriļlagu), kur gāja bojā 1942. gada 29. jūnijā — iespējams, nošauts.

 Atsauces 

Kategorija:Pirmā pasaules kara dalībnieki