Gvadalkanala

Gvadalkanala (), vietējais nosaukums Isatabu (Isatabu), ir Zālamana Salu valstij piederoša sala Klusajā okeānā, Zālamana salu arhipelāga otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Gvadalkanalas provincē, bet teritorija ap valsts galvaspilsētu Honiaru ir no provinces neatkarīga Galvaspilsētas teritorija. Lielākā daļa iedzīvotāju ir melanēzieši (93 %), kā arī polinēzieši (4 %) un mikronēzieši (1,5 %); apdzīvota galvenokārt salas ziemeļu piekraste.

 Ģeogrāfija 
Sala atrodas Zālamana salu arhipelāga austrumdaļā, Aironbotoma šaurums ziemeļos to šķir no Ngelas salām, Indispensabla šaurums ziemeļaustrumos – no Malaitas, bet dienvidos krastus apskalo Zālamana jūra. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina, augstākā virsotne ir Popomanaseu 2335 m vjl, kas ir arī valsts augstākais kalns. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži. Ievērojamas zelta un vara rūdas atradnes.

 Vēsture 
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka sala bijusi apdzīvota jau 4500–2500 gadus p.m.ē. Ap 1200.–800. gadu p.m.ē. salu apdzīvoja Lapitas kultūras pārstāvji. Pirmie no eiropiešiem salu 1568. gadā apmeklēja spāņu ekspedīcija no Peru Alvaro de Mendanjas de Neiras vadībā. Sala nodēvēta par godu Mendanjas komandas biedra Pedro de Ortegas Valensijas dzimtajam ciemam Gvadalkanalai Andalūzijā.

Eiropiešu kolonisti, misionāri un vaļu mednieki salā sāka ierasties 18. un 19. gadsimtā. 1860.–1890. gados ap 60 tūkstošiem salinieku tika aizvesti piespiedu darbam plantācijās Austrālijā un Fidži. 1884. gadā sala nonāca britu pārvaldībā, bet 1893. gadā tā tika iekļauta Britu Zālamana Salu protektorātā. 20. gadsimta sākumā salā tika izveidotas kokospalmu plantācijas kopras ieguvei.

2. pasaules kara laikā salā norisinājās sīvas Gvadalkanalas kaujas starp Japānas armiju un Sabiedroto spēkiem, kurās no abām pusēm piedalījās ap 100 tūkstošiem karotāju un gāja bojā ap 26 tūkstošiem karavīru.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Zālamana Salu salas
Kategorija:Klusā okeāna salas