Zeltvēdera mūķene

Zeltvēdera mūķene (Euproctis chrysorrhoea) ir mūķeņu apakšdzimtai piederošs balts tauriņš, kas ir plaši sastopams Eiropā un dažās Āzijas daļās. Tā ir atšķirīga ar savu balto ķermeni un raksturīgo dzeltenīgi zeltaino spalvu pušķīti uz vēdera gala, no kā arī cēlies tās latviskais nosaukums. Šī suga ir uzskatāma par meža un augļu dārzu kaitēkli, jo tās kāpuri barojas ar dažādu lapu koku un krūmu lapām. Lielā daļā Eiropas to uzskata par galveno koku un krūmu lapotnes apdraudētāju.

 Izskats 

 Pieaugušais tauriņš: Spārnu plētums 25–42 mm. Priekšspārni ir balti bez raksta, dažkārt ar viegliem pelēkiem plankumiem. Vēdera gals klāts ar zeltaini oranžu vai dzeltenīgu matiņu pušķi – šī īpašība ir īpaši raksturīga mātītēm.
 Kāpurs:Tumši ar kuplu, dzeltenīgu vai brūnganu dzeloņmatiņu apmatojumu, kas satur alerģiskas vielas. Virspusē divas oranžas svītras.

 Izplatība un biotops 
Zeltvēdera mūķene ir sastopama visā Eiropā, tostarp Latvijā, kā arī Ziemeļāfrikā, Mazāzijā un dažviet Rietumāzijā. Tā dod priekšroku sausiem mežiem, pļavmalām, parkveida ainavām un augļu dārziem, kur sastopami piemēroti barības augi, saulainās vietās. Latvijā tā pagaidām ir reta un nevienmērīgi izplatīta, vēl konstatēta tikai Zemgalē. Tās savairošanās Zemgalē pirmoreiz konstatēta 2021. gadā, pēc kā tā novērota arī citās Zemgales vietās.

 Dzīves cikls 
Šī suga ir vienpaaudzes (monovoltīna), un tās dzīves cikls notiek šādi:

 Olas: Tiek dētas vasarā uz lapu virsmas, parasti sakārtotas grupās un pārklātas ar siekalām un vēdera matiņiem.
 Kāpuri: Izšķiļas vasaras beigās, barojas grupās ar koka lapām, un rudenī veido dūres lieluma satīklojumus (ziemas ligzdas), kuros tiek iepīti gan zari, gan lapas. Satīklojumos var koncentrēties pat vairāki simti kāpuru un šādās izveidotās “ligzdās” tie pārziemo.
 Kūniņa: Veidojas no maija līdz jūnijam kokonu iekšpusē uz lapām vai zariem.
 Imago (tauriņš): Lido no jūnija līdz augustam.

 Barības augi 
Kāpuri ir polifāgi un barojas ar dažādu lapu koku un krūmu lapām, īpaši iecienot:

 ābeles (Malus domestica),
 bumbieres (Pyrus communis),
 vilkābeles (Crataegus),
 ozolus (Quercus),
 plūmes, ķiršus un citus lapu kokus.

 Ekoloģiskā un ekonomiskā nozīme 
Zeltvēdera mūķenes kāpuri lielā daudzumā var radīt būtisku postu augļu dārzos un parkos, izgraužot koku lapas. Lielākos daudzumos suga uzskatāma par kaitniecisku. Zeltvēdera mūķenes vairākus gadus ilgstoša savairošanās var izraisīt arī koku nokalšanu. Kāpuri var viegli izplatīties ar auto transportu, kas novietots zem inficētiem kokiem.

 Kaitējums veselībai 
Zeltvēdera mūķenes kāpuru sīkais un asais apmatojums satur toksīnus, kas var izraisīt ādas un acu iekaisumu, kā arī nopietnus elpošanas traucējumus cilvēkiem ar alerģijām vai astmu. Šie matiņi ir ļoti vieglii, un vējš tos var atkārtoti pacelt gaisā. Tie var saglabāties vidē vairākus gadus, kļūstot par atkārtotu kairinājuma avotu. Kāpuri matiņus izmanto savai aizsardzībai, tos nometot. Matiņu radītie izsitumi var parādīties uzreiz pēc saskares ar kāpuru matiņiem vai arī pēc vairākām stundām. Izsitumi var saglabāties no dažām stundām līdz vairākām nedēļām. Matiņus satur arī kāpuru veidotie satīklojumi, kāpuru austie kokoni (dūres lielumā), ko tie auž pirms iekūņošanās un nomestie apvalki, kāpuriem nomainot ādu. Tauriņu matiņi nav alerģiski. Parasti medicīniskā palīdzība ietver negatīvo simptomu (niezes) atvieglošanu. Lielāko risku toksiskie matiņi rada no maija sākuma līdz jūlija beigām.

 Aizsardzības un kontroles pasākumi 
 Kāpuru ziemas ligzdu izgriešana un iznīcināšana agri pavasarī.
 Bioloģiskā kontrole ar parazītiskajām lapsenēm un kukaiņu patogēniem.
 Insekticīdu lietošana (tikai nepieciešamības gadījumā un saskaņā ar vides aizsardzības noteikumiem).

 Interesanti fakti 
 Līdzīgi kā ozolu zīdenim (Thaumetopoea processionea), arī zeltvēdera mūķenes kāpuri var pārvietoties grupās, atstājot zīdainus pavedienus.
 Mātītes bieži paliek tuvumā olu dējai un ar savu vēdera spalvu sedz dējumu, nodrošinot tam aizsardzību.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Zvīņspārņi