Lilita Gailīte

Lilita Ilga Gailīte bija latviešu ģeoloģe un paleontoloģe, ģeoloģijas un mineraloģijas zinātņu kandidāte (1967), ģeoloģijas doktore (1992) Latvijas Universitātes docētāja. Pētīja Baltijas ordovika un silūra stratigrāfiju un paleontoloģiju, aprakstījusi daudzas paleozoja organismu sugas un izveidojusi daudzus taksonus.

 Dzīves gājums 
Lilita Gailīte dzimusi 1937. gada 25. februārī, Rīgā, Latvijas operas solista un koru diriģenta Kārļa Gailīša ģimenē. Mācījās Āgenskalna ģimnāzijā vienā klasē ar savu brāli Kārli Gailīti. 1957. gadā uzsāka studijas Maskavas Universitātē, ģeoloģiskās kartēšanas un izpētes specialitātē. Ģimenes apstākļu dēļ pēdējo, piekto, studiju gadu noslēdza un aizstāvēja diplomdarbu Erevānas Universitātē.

Pēc studijām sāka darbu Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Ģeologijas institūtā. Šai zinātnes nozarei neraksturīgi īsā laikā, no 1962. līdz 1966. gadam, Ritas Ulstes vadībā izstrādāja disertāciju par Latvijas silūra nogulumu stratigrāfisko iedalījumu, tajos sastopamo gliemeņvēžu fosilijām un korelēšanu ar citu reģionu šī vecuma iežiem. 1967. gadā pēc disertācijas aizstāvēšanas Igaunijas ZA Ģeoloģijas institūtā, Tallinā, Gailīte ieguva ģeoloģijas un mineraloģijas zinātņu kandidāta grādu. Pēc grāda iegūšanas Gailīte turpināja pētniecisko darbu Latvijas Ģeoloģijas institūtā, kas tajā laikā tika pārveidots par Vissavienības Jūras ģeoloģijas un ģeofizikas ZPI. Tur Latvijas ģeoloģijas nodaļā, cieši sadarbojoties ar Ritu Ulsti, 1970. un 1980. gados nodarbojās galvenokārt ar Latvijas un Baltijas ordovika un silūra stratigrāfijas pētījumiem, nosakot ordovika un silūra stratigrāfisko vienību robežas un apjomus. Vēlāk Gailīte pievērsās arī tajā laikā populārajiem ekostratigrāfijas pētījumiem un deva lielu ieguldījumu Baltijas ordovika, silūra un devona nogulumu korelēšanā. Ilgus gadus L. Gailīte bija Latvijas stratigrāfijas komisijas (Baltijas reģionālās starpresoru stratigrāfijas komisijas apakšnodaļas) sekretāre, strādādama kopā ar R. Ulsti, kas vadīja šīs komisijas darbu. Gailītes un Ulstes kopējo devumu Baltijas ordovika un silūra pētījumos augstu vērtēja kaimiņvalstu ģeologi, ka pēc viņu domām viņas ir izdarījušas vairāk, kā visi iepriekšējie pētnieki kopā. Ražīgākajā periodā, 70.-80. gados, tika publicēti vairāki desmiti zinātnisko rakstu un četras monogrāfijas kopā ar līdzautorēm Ritu Ulsti, Mariju Ribņikovu, Veru Jakovļevu un Āriju Fridrihsoni. Gailīte uzturēja ciešus kontaktus ar Igaunijas un Lietuvas, kā arī ar Krievijas stratigrāfiem un paleontologiem.

Sākoties politiskajām pārmaiņām Latvijā, 1989. gadā Vissavienības Jūras ģeoloģijas un ģeofizikas institūta Latvijas ģeoloģijas nodaļu pievienoja Latvijas Universitātei kā zinātniski pētniecisko Ģeoloģijas nodaļu, uz kuras bāzes 1994. gadā izveidoja LU Ģeoloģijas institūtu. L. Gailīte ar daudziem saviem kolēģiem turpināja darbu abās jaunizveidotajās institūcijās. 1989. gadā pēc 37 gadu pārtraukuma radās iespēja atsākt ģeoloģijas studijas LU. Igora Danilāna vadībā to organizēšanā aktīvi iesaistījās gandrīz visi Ģeoloģijas nodaļas speciālisti. 1991. gadā L. Gailīte kļuva arī par vienu no nedaudzajiem Ģeogrāfijas fakultātes Ģeoloģijas (vēlāk Vispārējās ģeoloģijas) katedras docētājiem, un docentes amatā viņa strādāja līdz 1996. gadam. Papildus kursiem "Vēsturiskā ģeoloģija" un "Paleontoloģija", L. Gailīte lasīja lekcijas kursos "Stratigrāfija un ģeohronoloģija", "Paleoekoloģija" u.c., vadīja ģeologu un paleontologu bakalaura darbus par augšējā silūra konodontiem Latvijā. Vienlaikus Gailīte turpināja zinātnisko darbību Ģeoloģijas institūtā (līdz 1998. gadam) un vadīja vairākus Ģeoloģijas institūta pētniecības projektus.

Pēc pensionēšanās saglabāja saites ar ģeoloģiju un paleontoloģiju, piedalījās dažādos Latvijas ģeologu rīkotajos pasākumos, aktīvi piedalījās paleontoloģijas popularizēšanā ar ziņojumiem konferencēs un publicējot populārzinātniskus rakstus, kā arī iesaistījās ģeoloģijas maģistra un doktora darbu vērtēšanā. Pēdējā mūža desmitgadē Gailīte strādāja Latvijas Dabas muzejā par laboranti (2007—2009), bet vēlāk brīvprātīgā kārtā apstrādāja ordovika gliemeņvēžu, trilobītu un pleckāju vākumus.

Lilita Gailīte mira Rīgā, 2012. gada 3. martā 75 gadu vecumā. Apglabāta Rīgas Raiņa kapos.TimeNote

 Zinātniskā darbība 
L. Gailīte paleontoloģijas jomā lielu uzmanību pievērsa paleozoja vēžveidīgajiem, konkrēti, ordovika un silūra gliemeņvēžiem. Viņa kļuva par sava veida rekordisti Latvijas paleontologu vidū, izveidojot vienu jaunu apakšdzimtu, astoņas jaunas ģintis un aprakstot 41 jaunu sugu. No tām lielākā daļa joprojām tiek atzītas kā derīgas bioloģiskās sugas. Bez gliemeņvēžiem, Gailīte pētīja arī ordovika trilobītus un konodontus, veltot uzmanību arī hitinozojiem un pleckājiem. L. Gailītes izveidotās biostratigrāfiskās zonas, pamatojoties uz gliemeņvēžiem, joprojām tiek izmantotas silūra nogulumu korelēšanā gan Baltijā, gan arī citos kaimiņu reģionos.Ervīns Lukševičs, Atis Mūrnieks, Dzidra Skrube, Ģirts Stinkulis, Angelīna Zabele. Lilitas Ilgas Gailītes piemiņai. Latvijas Universitātes raksti, 785.sējums. Zemes un vides zinātnes. 2012. 123. — 134.lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Latvijas ģeologi
Kategorija:Latvijas paleontologi
Kategorija:Latvijas Universitātes darbinieki