Kinoteātris "Venecija"

Kinoteātris "Venecija" jeb kinoteātris "Sarkandaugava" bija Rīgas kinoteātris Sarkandaugavas apkaimē, Duntes ielā 23/25 (tag. Duntes ielā 29/31). Kinoteātra sešdesmit gadu pastāvēšanas laikā (1932.–1992.) tas ir vairākkārt mainījis savu nosaukumu.

 Ēkas vēsture 

 Pirmsākumi / 1900.-1910. gadi 
1901. gadā trīsstāvu ēku uzbūvēja Konstantīns Bergfelds pēc arhitekta Vilhelma Bokslafa projekta. 1910. gadā uzņēmēja Ferdinanda Nātera – nākamā ēkas īpašnieka – uzraudzībā ēkas fasādē tika iestrādātas divas ieejas durvis restorānam. Šo projektu vadīja arhitekts Jānis Alksnis, būtiski nemainot oriģinālās fasādes izskatu. 1912. gadā ēkas pirmajā stāvā Dāvis Grāvītis atvēra savu restorānu, kas pastāvēja līdz pat 1940. gadam. 1867. gada 18. septembrī dzimšais Grāvītis, Aderkašu un Rīgas pilsonis, turpat arī dzīvojis.

 Kinoteātra dibināšana / "Venecija" / 1930.-1940. gadi 
1931. gadā namīpašnieks Rocha Hensons pasūtīja būvinženierim Jūlijam Rērmanim iztrādāt pirmo kinoteātra projektu. Projekts paredzēja ieejas ievietošanu dzīvojamajā mājā, bet pašas kinozāles izvietošanu nama pagalmā kā flīģeli, sasniedzot Sarkandaugavas upes krastmalas līniju. Kinoteātrī bija ieplānotas 105 vietas balkonā un 285 vietas parterā. Šo projektu būvvalde noraidīja, tā kā tas neatbilda būvnoteikumu prasībām.

Arhitekts Vladimirs Šervinskis izstrādāja otro projektu bez piebūves paredzēšanas. Starp pirmā stāva restorānu un trešā stāva dzīvokļiem Šervinskis ieprojektēja foajē un kinozāli nama otrajā stāvā. Skats no foajē un palīgtelpām pavērās uz Sarkandaugavas upi, savukārt kinozāle tika ievietota gar nama fasādes sienu. Zālē bija 255 vietas, kā arī tika nodrošinātas balkona vietas. Ieeja kinoteātrī un kases vestibils atradās blakus esošajā piecstāvu ēkā, kā arī tajā ietilpa ekrāns un skatuve. Aparātu telpa atradās gaisa piebūvē, nodrošinot vietu caurbrauktuvei. 

1932. gada 20. jūlijā tika pabeigti būvdarbi. Jauno kinoteātri nosauca par "Odeon Palace". Odeons ir sengrieķu un romiešu būvju nosaukums, kas bieži tika piešķirts teātriem un kinoteātriem. Līdz šim arī Kalēju ielā 33 un Tallinas ielā 77 darbojās kinoteātri "Odeon". 

1933. gadā namīpašnieks Oļģerts Vesers pieņēma lēmumu paaugstināt griestus un nojaukt trešā stāva dzīvokļus. Šī lēmuma iegansts bija bojātās otrā stāva griestu sijas virs kinozāles. Rezultātā šaurā kinozāle izskatījās neproporcionāli augsta. Pēc pārbūves kinoteātris ieguva jauno nosaukumu "Venecija", saistībā ar blakus plūstošo Sarkandaugavas upi un uzsverot apkaimes dabu. Lai gan kinoteātra statuss bija zemāks nekā Rīgas centrā esošajām kinozālēm, "Venecija" nemaz neatpalika no modernās tehnikas un vispārējās apkopes, kā arī sava laika standartiem. Direkcija savā repertuārā iekļāva arī labākās Rīgas skaņufilmas, un starpbrīžos atskaņoja skaņuplates. 
1936. gadā "Venecija" pārtapa par kinoteātri "Splendid Venecija". Uzņēmums "Kino "Splendid Venecija"" 1936. gada 24. janvārī piederēja namīpašnieka sievai Zelmai Veserei. Savukārt jau šī paša gada 10. jūnijā restorāna īpašnieks Dāvis Grāvītis kinoteātri atzīmēja tirdzniecības reģistrā savai firmai "Dāvids Grāvītis". Nav zināms iemesls vārdā esošajai drukas kļūdai. 

Kinoteātris pārtrauca savu darbību 1940. gada 24. jūlijā pēc nosaukuma nomaiņas atpakaļ uz "Venecija". Lai gan pēdējos gados bija ievērojams kinoteātra nolietojums, kas varēja būt par ieganstu pēdējai nosaukuma maiņai, šajā laikā kinoteātris paspilgtināja savu izskatu ar emblēmu, kas attēloja Venēcijas gondolu ar gondoljeru.

 "Sarkandaugava" / 1940.-1992. gads 
1947. gadā 3. jūlijā kinoteātris ieguva "Sarkandaugavas" nosaukumu – pēdējo nosakuma nomaiņu. Pasakas "Pelnrušķīte" (1947, Nadežda Koševerova, Mihails Šapiro, "Ļenfiļm") ekranizējums bija pirmā filma pārdēvētajā iestādē. Četrdesmito gadu nogalē ar līdzekļu trūkumiem kinoteātris tika rekonstruēts pēc arhitekta Vestermaņa "Sojuzgiprotorg" Baltijas filiāles projekta. Pirmajā stāvā restorāna vietā pārnesa galveno ieeju un kases vestibilu no blakus mājas. Trešajā stāvā tika likvidēti pēdējie dzīvokļi, kinoteātrī – izveidota centrālapkure un tualetes pieslēgtas kanalizācijai.

1960. gadā kinoteātris direktora M. Vaisberga vadībā pārgāja uz darbu bez biļešu kontrolieriem. Apmeklētājiem pašiem vajadzēja noplēst kontroles talonu un iemest to urnā, kas atradās pie ieejas durvīm. Pēc gada jaunieviestā kārtība tika pārtraukta. 1978. gadā kinoteātris kļuva par trešo Rīgas bērnu kinoteātri. Astoņdesmito gadu gaitā tika novadīti kino klubi un tādi kinolektoriji bērniem un jauniešiem kā, piemēram, "Mūsu Ļeņina komjaunatne", "Luksofors", "Esi gatavs", "Sarkanais kaklauts" u.c.

1988. gadā kinoteātrī "Sarkandaugava" bija 220 vietu. Tas bija pirmais kinoteātris Rīgā, kur filmas tika rādītas uz "lielā videoekrāna". 1989. gada 12. jūlijā tajā tika demonstrēta filma "Īstvikas raganas" (angl. "The Witches of Eastwick",1987, rež. Džordžs Millers). Kinoteātrī notika arī kinoteātra "Aurora" (Rīgā, Tilta ielā 1) videokluba "Laterna magica" seansi, kuru repertuārs pārstāvēja gan erotikas, gan šausmu žanru.

1992. gada 1. novembrī norisinājās pēdējais "Sarkandaugavas" kinoseanss. Pēdējā darbības nedēļā bija iespējams noskatīties trilleri "Baiļu rags" (angl. "Cape Fear", 1991, rež. Martins Skorsēze), detektīvfilmu "Slepkavība Montekarlo" ("Once Upon A Crime", 1992, rež. Jūdžins Levi) un melodrāmu "Paisuma princis" ("The Prince of Tides", 1991, rež. Bārbra Streisande).

 Ēkas liktenis / Pašlaik 
2007. gada pavasarī ēka tika nojaukta. Uzreiz tika iesākta jaunas ēkas būvniecība, ieliekot pamatus, tomēr būvlaukums ilgus gadus ir pamests, arī pašlaik – 2025. gadā. Ap 2020. gadu bija izstrādāts ofisa ēkas būvniecības plāns.

 Kinoteātra nosaukumi laika gaitā 

 "Odeon Palace" (1932.g. 20. jūlijs)
 "Venecija" (1933.g.)
 "Splendid Venecija" (1936.g.)
 "Venecija" (1940.g.)
 "Sarkandaugava" (1947.g. 3. jūlijs–1992.g. 1. novembris)

 Ārējās saites 

 "Splendid Venecija", Forums "Sarunas par Rīgu" (krievu valodā)

 Atsauces 

Kategorija:Kinoteātri
Kategorija:Kinoteātri Latvijā
Kategorija:Arhitektūra
Kategorija:Sarkandaugava
Kategorija:Rīgas vēsture