Ķīnas ģeogrāfija

Ķīnas ģeogrāfija raksturo Ķīnas dabas apstākļus, reljefu, klimatu, ūdeņus, augsnes un dabas resursus. Ķīna atrodas Austrumāzijā un ir viena no ģeogrāfiski daudzveidīgākajām valstīm pasaulē — tās teritorijā sastopami gan augstie Himalaji, gan tuksneši, auglīgas ielejas, plato un garš jūras krasts.

 Ģeogrāfiskā atrašanās vieta 
Ķīna robežojas ar 14 valstīm: Mongoliju ziemeļos, Krieviju ziemeļos un ziemeļaustrumos, Ziemeļkoreju austrumos, kā arī ar Vjetnamu, Laosu, Mjanmu, Indiju, Butānu, Nepālu, Pakistānu, Afganistānu, Tadžikistānu, Kirgizstānu un Kazahstānu dienvidos un rietumos. Valsts platība ir aptuveni 9,6 miljoni km², kas padara to par ceturto lielāko valsti pasaulē.

Austrumos Ķīnu apskalo Austrumķīnas jūra, Dienvidķīnas jūra un Dzeltenā jūra, kas nodrošina piekļuvi starptautiskajiem tirdzniecības ceļiem un veicina valsts ostu — piemēram, Šanhaja, Guandžou un Tiaņdzjiņa — attīstību.

 Reljefs 
Ķīnas reljefs veido klasisku “kāpņu struktūru”, kur augstums samazinās no rietumiem uz austrumiem.
Rietumos atrodas pasaules augstākā kalnu sistēma — Himalaji, kur atrodas arī zemes augstākais punkts Džomolungma (8849 m), kas veido robežu ar Nepālu. Centrālajā daļā atrodas plašas plato un kalnu joslas, tostarp Tibetas kalniene, Juņnaņas–Guidžou plato un Loesa plato. Austrumu daļā dominē zemienes, līdzenumi un upju ielejas — auglīgākie un blīvāk apdzīvotie reģioni valstī. Ziemeļos un rietumos atrodas vairāki tuksneši, piemēram, Gobi un Taklamakana tuksnesis, savukārt dienvidos pie Mjanmas un Laosas robežas — tropiski kalnu meži.

Ziemeļķīnas līdzenums bija viena no ķīniešu civilizācijas šūpuļiem. Tieši šeit veidojās senākās lauksaimniecības sabiedrības un Ķīnas dinastijas. Cilvēki tradicionāli dzīvoja izkliedētās apmetnēs, nevis blīvi apdzīvotos centros, jo pārtika un ūdens bija pieejami visur. Galvenais iemesls koncentrētai apdzīvošanai bija aizsardzība pret iebrucējiem un laupītājiem.

 Klimats 
Ķīnai raksturīgs ļoti daudzveidīgs klimats — no subarktiskā ziemeļos līdz tropiskajam dienvidos. Ziemeļos klimats ir kontinentāls ar aukstām ziemām un karstām vasarām, bet austrumu piekrastē valda musonu klimats — vasarās līst bieži, ziemās pūš auksti un sausi vēji. Dienvidos ir subtropisks un tropisks klimats ar augstu mitrumu un bagātīgiem nokrišņiem, savukārt Tibetas kalnieni raksturo auksts, sauss augstkalnu klimats. Nokrišņu sadalījums valstī ir nevienmērīgs — austrumos tie pārsniedz 1000 mm gadā, bet tuksnešu apvidos nepārsniedz 50—100 mm.

 Iekšējie ūdeņi 
Ķīnai ir bagāts upju tīkls, kur galvenās upes tek no rietumiem uz austrumiem. Jandzi ir garākā Āzijas upe, kas nodrošina ūdens transportu, enerģijas ražošanu (tostarp Trīs aizsprostu dambi) un apūdeņošanu. Huanhe (Dzeltenā upe) ir vēsturiski nozīmīgākā upe Ķīnas civilizācijas attīstībai. Sjidzjana un Mekonga iztek no Tibetas kalnienes un baro vairākas Dienvidaustrumāzijas valstis. Lielie ezeri, piemēram, Pojanhu un Dongtinga ezers, palīdz regulēt nokrišņu un plūdu dinamiku.

 Augsne un veģetācija 
Ķīnas augsnes un veģetācija atšķiras atkarībā no klimata un reljefa. Austrumos dominē auglīgas augsnes — melnzemes, brūnzemes un alūvija augsnes, kas veido pamatu intensīvai lauksaimniecībai. Tuksnešu apvidos sastopamas smilšainas un sāļas augsnes ar minimālu veģetāciju. Dienvidos atrodami subtropu meži, bambusa audzes un rīsa terases, savukārt kalnos sastopami skujkoku meži, augstkalnu pļavas un tundras veģetācija.

 Fauna 
Kalnu un augstkalnu reģioni, īpaši Himalaji un Tibetas kalniene, ir vide dzīvniekiem, kas pielāgojušies skarbam klimatam un skābekļa trūkumam. Šeit mīt sniega leopards — viens no retākajiem kaķu dzimtas plēsējiem pasaulē, Tibetas antilope jeb čiru, kā arī savvaļas jakas, Tibetas lapsas un citi augstkalnu plēsēji un zālēdāji. Šajās teritorijās sastopamas arī īpašas putnu sugas, kas spēj dzīvot augstkalnu retajā gaisā.

Centrālās un austrumu Ķīnas mērenā klimata meži ir viena no bioloģiski bagātākajām teritorijām valstī. Šeit atrodamas pandas — Ķīnas nacionālais simbols — kā arī sarkanās pandas, zeltainais degunpērtiķis, takins, dažādas lāču sugas un bagātīga putnu daudzveidība, tostarp zeltainais fazāns un dažādas pūces. Šajos reģionos dzīvo arī Ķīnas milzu salamandra, kas ir lielākā salamandra pasaulē un viena no senākajām zināmajām abinieku sugām.

Dienvidu un dienvidrietumu reģioni, piemēram, Juņnaņa un Haņana, atrodas subtropu un tropu zonā, kur mitros un siltos mežos sastopamas daudzas Dienvidaustrumāzijai raksturīgas sugas. Šeit savvaļā dzīvo Āzijas ziloņi, vairāki gibonu un makaku veidi, krāšņi tropu putni, piemēram, ragaķi un medusputniņi, kā arī daudzveidīgi rāpuļi, kukaiņi un tauriņi.

Ķīnas ziemeļi ir raksturīgi ar stepes, taigas un tuksnešu ainavām. Šajos reģionos mīt Prževaļska zirgi — viens no pasaules retākajiem savvaļas zirgiem — kā arī stepes lapsas, vilki, dažādi grauzēji un plašas putnu populācijas, tostarp dzērves un piekūni. Šie apgabali ir īpaši svarīgi migrējošajiem putniem, kas izmanto Ķīnu kā pārejas teritoriju gar globālajiem migrācijas ceļiem.

Daudzas Ķīnas lielākās upes, piemēram, Jandzi un Huanhe, kā arī ezeri un piekrastes zonas, veido unikālas ūdens ekosistēmas. Šeit dzīvo Ķīnas aligators — viena no retākajām krokodilu sugām pasaulē — un dažādas saldūdens zivis, tostarp daudz karpu sugu. Jandzi upes delfīns jeb baiji, kas kādreiz bija viens no Ķīnas dabas simboliem, šobrīd tiek uzskatīts par praktiski izzudušu cilvēku darbības un piesārņojuma dēļ.

Ķīna ir mājvieta vairāk nekā 500 endēmiskām dzīvnieku sugām, pie kurām pieder arī Ķīnas aligators.

 Dabas resursi 
Ķīnai ir plaši dabas resursu krājumi, kas veido nozīmīgu daļu ekonomikas. Ogļu krājumi ir vieni no lielākajiem pasaulē, un to galvenie ieguves reģioni ir Šaaņsjī un Mongolijas autonomais apgabals. Nafta un dabasgāze tiek iegūtas galvenokārt Siņdzjanā, Heilundzjanā un Bohai līča piekrastē. Metālu resursu ziņā Ķīna ir bagāta ar dzelzsrūdu, retzemju metāliem, volframu, svinu un cinku. Lielās upes, tostarp Jandzi, nodrošina ievērojamu hidroenerģijas potenciālu. Ķīna ir arī pasaules lielākais retzemju metālu avots, kas ir būtiski modernajai elektronikai un zaļajām tehnoloģijām.

 Administratīvais iedalījums 

Administratīvi Ķīna iedalās:

 23 provincēs (piemēram, Džedzjana, Sičuaņa)
 5 autonomajos reģionos (Tibeta, Sjiņdzjana, Iekšējā Mongolija u.c.)
 4 municipālajās pilsētās (Pekina, Šanhaja, Tiaņdzjiņa, Čuncjina)
 2 īpašajos administratīvajos rajonos — Honkonga un Makao.

Lielākās pilsētas koncentrējas austrumu piekrastē, kur atrodas valsts rūpniecības, tirdzniecības un finanšu centri.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Ķīnas Zinātņu akadēmijas Ģeogrāfijas zinātņu un dabas resursu institūts 
 Ķīnas ekosistēmu pētniecības tīkls (CERN) 
 Slavenu kalnu ilustrācijas no 1368. līdz 1644. gadam 

Kategorija:Ķīna
Kategorija:Ķīnas ģeogrāfija
Kategorija:Āzijas ģeogrāfija