Eduards Plan-Dubrovskis

Eduards Plan-Dubrovskis (1890—1942) bija Latvijas Neatkarības kara dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1890. gada 21. janvārī Daugavpils apriņķī, Dubrovas muižā. 1910. gadā brīvprātīgi iestājies 1. Sumu huzāru pulkā. No 1911. līdz 1913. gadam mācījies Tveras karaskolā, absolvējis ar korneta dienesta pakāpi (pielīdzināms podporučikam) un iedalīts 1. leibdragūnu Maskavas Ķeizara Pētera Lielā pulkā.

Piedalījies Pirmajā pasaules karā. 1914. gada 25. augustā ievainots, oktobrī paaugstināts par poručiku. 1915. gada janvārī iecelts par eskadrona komandieri. 1916. gada 11. martā otrreiz ievainots, maijā paaugstināts par štāba rotmistru (pielīdzināms štabskapteinim), pēc izveseļošanās novembrī atzīts par nederīgu ierindas dienestam. No 1916. gada decembra līdz 1917. gada jūnijam bija Administratīvās daļas priekšnieka palīgs Ārējās izlūkošanas birojā. No 1917. gada jūlija dienējis grāfa Platova 4. Donas kazaku pulkā līdz tā sakāvei cīņās pret lieliniekiem. Krievijas Pilsoņu kara laikā darbojies baltgvardu pagrīdē Petrogradas apkaimē, 1918. gada oktobrī iestājies ģenerāļa Alekseja Vandama Ziemeļu armijā, pēc armijas sakaušanas pie Pleskavas atgriezies Latvijā.

Brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā 1918. gada decembrī kapteiņa dienesta pakāpē, bija dziļās izlūkošanas instruktors Galvenajā štābā. No 1919. gada februāra dienēja Kalpaka bataljona jātnieku nodaļā, martā iecelts par 1. Kurzemes atsevišķā eskadrona komandieri, piedalījies visās kaujās Kurzemē. Maijā nosūtīts Ziemeļlatvijas brigādes rīcībā, Vidzemē cīnījies pret landesvēru. Pēc paša iniciatīvas jūnija un jūlijā mēnešos Kurzemē organizējis partizānu nodaļas landesvēra aizmugurē un aģitējis krievu daļas nekarot pret Latviju. Piedalījies visās kaujās pret bermontiešiem Lejaskurzemē kā "Rotmistra Dubrovska partizānu nodaļas" komandieris. 1919. gada 21. novembrī vadījis Saldus ieņemšanu.

Atvaļināts no Latvijas Bruņotajiem spēkiem 1920. gada 10. aprīlī. Plan-Dubrovskim tika piešķirta jaunsaimniecība Jaunauces Mācītājmuižā, ko pārdevis, un apbūves gabals Saldū. 1924. gadā pazemināts par ierindnieku, jo nav varējis uzrādīt Krievijas Impērijas armijas izsniegtu diplomu par kapteiņa pakāpes iegūšanu. 1920. gados bijis Strādnieku sports un sargs militārās apmācības vadītāja Sergeja Staprāna palīgs. 1930. gados bija aktīvs "leģionāru" kustības dalībnieks. Kad šī kustība atzīta par pretvalstisku, tika arestēts un 1933. gada 26. oktobrī izraidīts no valsts. Pēc izraidīšanas izceļojis uz Lietuvu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā atgriezies Latvijā, bija tulks Centrālajā arodbiedrību padomē. 1940. gada 28. novembrī tika apcietināts, 1941. gada decembrī tika notiesāts uz 10 gadiem ieslodzījuma labošanas darbu nometnēs.

Miris 1942. gada 27. martā Astrahaņas cietumā.

 Apbalvojumi 
 Lāčplēša Kara ordenis, III šķira (1923) par varonību kaujā pie Straupes 1919. gada 20. jūnijā.

 Atsauces 

Kategorija:Rēzeknes novadā dzimušie
Kategorija:Pirmā pasaules kara dalībnieki
Kategorija:Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Kategorija:Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Kategorija:Padomju represiju upuri