Eds Geins

Edvards Teodors Geins (; dzimis , miris ), pazīstams arī kā Pleinfīldas miesnieks un Pleinfīldas spoks, bija amerikāņu slepkava, iespējams sērijveida slepkava un līķu zaglis. Viņa noziegumi, kas tika pastrādāti viņa dzimtajā pilsētā Pleinfīldā, Viskonsinas štatā, ieguva plašu slavu 1957. gadā pēc tam, kad varas iestādes atklāja, ka viņš bija izracis līķus no vietējām kapsētām un no viņu kauliem un ādas izgatavojis dažādas piemiņas lietas. Viņš arī atzinās divu sieviešu slepkavībā: krodziņa īpašnieces Mērijas Hoganas slepkavībā 1954. gadā un veikala īpašnieces Bernīsas Vordenas slepkavībā 1957. gadā. Tiek uzskatīts, ka Geina rīcību izraisīja smaga psihoze.

Sākotnēji Geins tika atzīts par nepiemērotu tiesāšanai un ievietots psihiatriskajā iestādē. Līdz 1968. gadam viņš tika atzīts par spējīgu stāties tiesas priekšā. Viņš tika atzīts par vainīgu Vordenas slepkavībā, bet juridiski tika atzīts par nepieskaitāmu un tādēļ tika ievietots psihiatriskajā iestādē.

Viens no bēdīgi slavenākajiem sērijveida slepkavām ASV vēsturē, viņa tēls 20. gadsimta otrajā pusē ietekmēja populāro kultūru (filmas un literatūru).Jenkins J.P. Ed Gein // Britannica. — 2006. Архивировано 19 марта 2016 года.

 Biogrāfija 
 Bērnība 
Edvards Geins piedzima Lakrosas apgabalā, Viskonsinā, 1906. gada 27. augustā.

Viņa vecāki bija Džordžs Filips Geins (1873. gada 4. augusts – 1940. gada 1. aprīlis) un Augusta Vilhelmīna Lērke (1878. gada 21. jūlijs – 1945. gada 29. decembris).

Viņa māte bija vācu imigrantu meita. Kad Geins piedzima, ģimenē jau bija dēls Henrijs Džordžs Geins (1901. gada 17. janvāris – 1944. gada 16. maijs). Augusta un Džordžs iepazinās, kad viņiem bija attiecīgi 19 un 24 gadi, un apprecējās 1899. gada 4. decembrī. Vecāku laulība bija sarežģīta jau no paša sākuma. Tēvs bija alkoholiķis, kurš pastāvīgi bija bez darba (viņš strādāja par apdrošināšanas aģentu, galdnieku un ādas miecētāju), kas nozīmēja, ka visa mājsaimniecība būtībā gulēja tikai uz Augustas, kurai piederēja neliels pārtikas veikals, rēķiniem. Neskatoties uz to, ka viņu māte nicināja tēvu, viņi nešķīrās reliģisko uzskatu dēļ. Augusta uzauga luterāņu ģimenē, kuras locekļi bija stingri pret mīlestības attiecībām, tāpēc viņa visā saskatīja tikai netīrību, grēku un iekāri. Viņu māte aizliedza Edvardam un Henrijam komunicēt ar citiem bērniem, pastāvīgi piespieda viņus strādāt smagu darbu saimniecībā un ļāva viņiem iet tikai skolā. Viņa pastāvīgi lasīja Bībeli saviem dēliem, sauca Lakrosas pilsētu par "elles bedri" un pārliecināja bērnus, ka visa pasaule ir iegrimusi grēkā un izvirtībā, un ka visas sievietes, izņemot viņu, ir prostitūtas. 1913. gadā Augusta nolēma, ka dzīve Lakrosas tuvumā ir pārāk kaitīga viņas bērniem, un ģimene iekrāja naudu un iegādājās nelielu piena lopkopības fermu apmēram četrdesmit jūdzes uz austrumiem no Lakrosas. Tomēr 1914. gadā nezināmu iemeslu dēļ Geinu ģimene to pārdeva un nopirka citu fermu netālu no Pleinfīldas.

Eds skolā bija ārkārtīgi kautrīgs un viņam nebija draugu, jo māte viņu bargi sodīja par jebkādiem mēģinājumiem iegūt draugus. Saskaņā ar grāmatu "Deviant", Edam uz kreisā plakstiņa bija neliels ādas izaugums, kas bija klasesbiedru izsmiekla objekts un arī iemesls, kāpēc Edvards 1942. gadā neizturēja militāro iesaukšanas pārbaudi. Vēlāk daži no viņa bijušajiem klasesbiedriem atcerējās, ka Eds izrādīja vairākas dīvainas uzvedības pazīmes. Jo īpaši zēns jebkurā brīdī sāka smieties, šķietami bez iemesla, it kā būtu dzirdējis joku. Neskatoties uz sociālajām grūtībām, Edvards bija diezgan labs skolnieks, īpaši lasīšanā. Kad Geinsam bija 10 gadi, viņš piedzīvoja orgasmu, vērojot, kā viņa māte un tēvs kauj cūku. Kādu dienu Augusta pieķēra viņu masturbējot un applaucēja ar verdošu ūdeni kā sodu. Neskatoties uz to, Eds uzskatīja savu māti par svēto, lai gan Augusta reti bija apmierināta ar saviem dēliem, ticot, ka viņi izaugs par zaudētājiem, tāpat kā viņu tēvs. Pusaudžu gados Edvards un Henrijs reti devās ārpus fermas, un viņu sociālais loks aprobežojās ar viņu pašu ģimeni.

 Garīgie traucējumi 
Geina tēvs, kurš cieta no pneimonijas, nomira 1940. gada 1. aprīlī 66 gadu vecumā no sirdsdarbības apstāšanās, ko izraisīja alkoholisms. Pēc tam, lai segtu dzīves izdevumus, Edvards un Henrijs sāka biežāk ceļot ārpus fermas Pleinfīldā, kur viņi strādāja gadījuma darbus. Edvards bieži pieskatīja kaimiņu bērnus. 1941. gadā Henrijs uzsāka romānu ar kādu šķirto vientuļo māti. Viņš plānoja pārcelties dzīvot pie viņas un nopietni uztraucās par savu brāli, jo Augustas ietekme uz Edvardu tajā brīdī bija kļuvusi vēl spēcīgāka. Henrijs atkārtoti kritizēja savu brāli par mātes ietekmi uz viņu.

1944. gada 16. maijā Edvards un Henrijs dedzināja purva krūmus savā fermā. Kādā brīdī ugunsgrēks izgāja no kontroles un piesaistīja vietējās ugunsdzēsības dienesta uzmanību. Vēlāk tajā pašā dienā, kad ugunsgrēks bija nodzēsts un ugunsdzēsēji bija aizgājuši, Edvards ziņoja par Henrija pazušanu. Pēc vairākām stundām Edvards, Augusta un divi šerifa vietnieki atrada Henrija ķermeni guļam ar seju uz leju.Rites Today For Man Who Died in Roche-a-Cri Fire. Rapids Daily Tribune, Wisconsin, May 19, 1944, p. 1, col. 1. No pirmā acu uzmetiena šķita, ka viņš ir miris no sirdsdarbības apstāšanās, jo uz viņa ķermeņa nebija redzamu brūču vai apdegumu. Harolds Šehters savā grāmatā par Geinu raksta, ka Henrijam uz galvas bija saskatāmi sasitumi. Tomēr policija noraidīja teoriju, ka ugunsgrēks bija tīši izraisīts, un apgabala Tiesu medicīnas eksperts vēlāk oficiāli atzina nāves cēloni par nosmakšanu. Lai gan daži izmeklētāji turēja aizdomās, ka Edvards ir nogalinājis savu brāli, pret viņu netika izvirzītas nekādas apsūdzības, jo varas iestādes to atzina par negadījumu un autopsija netika veikta.

Neilgi pēc Henrija nāves Augusta pārcieta insultu un bija piesaistīta gultai. Eds par viņu rūpējās visu diennakti, taču viņa joprojām bija nelaimīga. Viņa pastāvīgi kliedza uz savu dēlu, saucot viņu par vājinieku un neveiksminieku. Laiku pa laikam viņa ļāva viņam pa nakti gulēt gultā kopā ar viņu. 1945. gadā Augusta atveseļojās no insulta. Viņa un Edvards devās pie sava kaimiņa Smita, lai nopirktu no viņa salmus. Augusta bija ļoti šokēta, redzot viņu dzīvojam kopā ar sievieti, pēc kā viņa piedzīvoja vēl vienu insultu, kas galu galā iedragāja viņas veselību, un viņa nomira 1945. gada 29. decembrī 67 gadu vecumā. Eds, tagad pilnīgi viens pats fermā, sāka lasīt grāmatas par anatomiju, stāstus par nacistu zvērībām Otrā pasaules kara laikā, dažādu informāciju par ekshumācijām, un viņam patika lasīt arī vietējo laikrakstu, īpaši nekrologu sadaļu. Kaimiņi neuzskatīja Geinu par traku, tikai par "nedaudz dīvainu", nekaitīgu ekscentriķi, un atstāja viņu pieskatīt bērnus, kuriem Geins dažreiz pārstāstīja to, ko bija lasījis par tēmām, kas viņu apsēda. Drīz vien Geins sāka apmeklēt kapsētas, rokot un sadalot līķus. Viņš bieži paļāvās uz informāciju, kas tika iegūta no nekrologiem vietējā presē. Viņu īpaši piesaistīja svaigi apraktu sieviešu kapavietas, lai gan vēlāk tiesas sēdē viņš zvērēja, ka nav veicis nekādas seksuālas manipulācijas ar līķiem, jo, viņa vārdiem sakot, "tie smirdēja pārāk slikti". Eds Geins paņēma mājās dažas līķu daļas un drīz vien bija savācis šausminošu galvaskausu un nogrieztu galvu kolekciju, ko viņš pakāra pie sienām. Geins arī uztaisīja sev kostīmu no sieviešu ādas, ko valkāja mājās.

Vietējie bērni, ieskatoties Geina fermas logos, stāstīja par to, ka redzējuši pie sienām karājamies cilvēku galvas. Edvards tikai smējās un teica, ka viņa brālis ir dienējis karā kaut kur Dienvidjūrās un atsūtījis viņam galvas kā dāvanu. Neskatoties uz to, pa pilsētu sāka izplatīties baumas par dīvainiem priekšmetiem Geina mājā, un viņš pats smaidīja un labsirdīgi pamāja, kad viņam jautāja par nogrieztajām galvām, kuras viņš it kā glabāja mājās.

 Arests, izmeklēšana un tiesa 
Ilgas pratināšanas laikā Geins atzinās divu sieviešu, Bernisas Vordenas un Mērijas Hoganas, slepkavībās, lai gan pēdējās slepkavībā viņš beidzot atzinās tikai vairākus mēnešus vēlāk, pēc melu detektora pārbaudes.

Kamēr turpinājās Geina tiesas process, vietējie zēni sāka mest akmeņus "Šausmu nama" logos, un pilsētnieki uzskatīja fermu par ļaunuma un samaitātības simbolu un izvairījās no tās. Varas iestādes nolēma īpašumu izsolīt. Iedzīvotāji protestēja, bet bija bezspēcīgi to apturēt. 1958. gada 20. marta naktī Geina māja noslēpumaini nodega līdz pamatiem. Pastāv aizdomas par ļaunprātīgu dedzināšanu, bet vainīgie nekad netika atrasti. Kad Centrālajā valsts slimnīcā ieslodzītais Geins uzzināja par notikušo, viņš teica: "Tas ir tas, kas nepieciešams." Geinu īpašumu iegādājās nekustamo īpašumu brokeris Edmins Šī. Mēneša laikā viņš panāca krāsmatu un apkārtējo 60 000 koku pameža attīrīšanu.

Eda Geina automobilis, ar kuru viņš slepkavības dienā bija braucis uz Bernīsas Vordenas māju, tika izlikta izsolē. Par to sacentās četrpadsmit cilvēki, un Ford pikaps tika pārdots par 760 ASV dolāriem, kas tolaik bija ievērojama summa. Pircējs bija Banijs Gibons, Seimūras gadatirgus organizators, kur Ford tika demonstrēts kā atrakcija ar nosaukumu "Eda Geina spoku automobilis". Pirmajās divās izstādes dienās vairāk nekā 2000 cilvēku samaksāja 25 centus katrs, lai apskatītu automobiu. Izmantojot Geina slavu par tiem kas centās nopelnīt uz to, Pleinfīldas pilsētnieki izjuta sašutumu. Vašingtonas štata gadatirgū Slingerā, Viskonsinā, automobilis bija apskatāma četras stundas, pirms ieradās šerifs un slēdza atrakciju. Viskonsinas varas iestādes pēc tam aizliedza automobiļa publisku izrādīšanu. Automobiļa tālākais liktenis nav zināms.

Pēc tiesas lēmuma Geins tika atzīts par ārprātīgu un nosūtīts uz stingrās režīma slimnīcu noziedzniekiem (tagad Dodžas labošanas iestāde) Vopunā, bet vēlāk tika pārvests uz Mentodas Garīgās veselības institūtu Medisonā. 1968. gadā ārsti konstatēja, ka Geins ir pietiekami vesels, lai atkal stātos tiesas priekšā. Jaunā tiesas prāva sākās 1968. gada 7. novembrī un ilga nedēļu. Tiesnesis Roberts Golmarps atzina Geinu par vainīgu pirmās pakāpes slepkavībā, bet, tā kā Geins bija juridiski atzīts par ārprātīgu, viņš atlikušo mūžu pavadīja psihiatriskajā slimnīcā.

 Nāve 
Geins nomira Mendotas Garīgās veselības institūtā elpošanas mazspējas dēļ, ko izraisīja plaušu vēzis, 1984. gada 26. jūlijā 77 gadu vecumā. Geins ir apglabāts starp saviem vecākiem un brāli Pleinfīldas kapsētā. Gadu gaitā suvenīru meklētāji no viņa kapakmens nošķēla gabaliņus, līdz pats akmens 2000. gadā tika nozagts. Tas tika atrasts 2001. gada jūnijā netālu no Sietlas, Vašingtonas štatā, un novietots glabāšanā Vaušāras apgabala šerifa departamentā. Kopš tā laika viņa kapavieta nav bijusi iezīmēta.

 Atsauces 

 Ārējās saites 






Kategorija:1906. gadā dzimušie
Kategorija:1984. gadā mirušie
Kategorija:Viskonsinā dzimušie
Kategorija:ASV slepkavas