Bicarinatina bicarinata

Bicarinatina bicarinata ir ir izmirušu bezslēdzenes pleckāju suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā vidusdevonā, eifela laikmetā, un kuru fosilijas konstatētas pērnavas, narvas, arukilas un burtnieku svītu nogulumos. Sugu 1837. gadā aprakstīja krievu zoologs un mineralogs Stepans Kutorga. Sugas nosaukums "bicarinata" ir veidots no priedēkļa "bi" — divi un latīņu vārda "carinatus" — ķīļveidigs un norāda uz čaulas dubulta ķīļa formu. Bicarinatina bicarinata ir bikarinatinu ģints tipiskā suga.

 Apraksts 
Čaulas abi vāki ir līdzīgi. Tie ir plakaniski, plāni un trausli. Sākot no noapaļotas galotnes, vāki pakāpeniski paplašinās līdz pašai priekšējai malai. Priekšējā mala ir strupa. Uz čaulas virsmas ir redzami koncentriski augšanas gredzeni un divas piepaceltas krokas, kas starveidīgi stiepjas no galotnes uz čaulas priekšējās malas noapaļotajiem stūriem. Uz čaulas iekšējās virsmas augšanas gredzeni ir skaidri redzami tikai pie malām. Pie galotnes atrodas krasi norobežota ieapaļa iedobe, no kuras uz priekšējo malu stiepjas plakans salīdzinoši plats nospiedums. Čaulas vāka iekšējās virsmas pārējās divas trešdaļas ir klātas ar sīkām iedobēm un pauguriem, izvietotiem cieši citam pie cita.

Būtu jāatzīmē vēl divas būtiskas pazīmes: uz čaulas virsmas, priekšējās malas izvirzīto sānu stūru vietās, čaulai augot, veidojas divas gareniskas attālinošās krokas. Bez to, augšanas līnijas uz čaulas izceļas ne tikai ar virsmas reljefu, bet arī ar atšķirīgu krāsojumu: ar līniju krāsu miju no baltas līdz gaiši pelēkai un sarkanīgai krāsai. Turklāt, sarkanīgas līnijas ir novērojamas tikai čaulām, kas sastopamas sarkanīgos iežos. Acīmredzot, šeit notiek sekundāra krāsošanās, pateicoties šauro slānīšu atšķirīgai mikroporainībai. Tas var būt saistīts arī ar apkārtējās vides sezonālām izmaiņām dzīves laikā.В.С. Сорокин, Л.А. Лярская, Л.С. Саваитова и др, Девон и карбон Прибалтики, издательство "Зинатне", Рига, 1981. г., 455. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Lingulveidīgie