Jūdu Bābeles aramiešu valoda

Jūdu Bābeles aramiešu valoda (aramiešu: אַרמית בבלית, Aramît Bavlît) ir aramiešu valodas paveids, kas bija lietots Bābelē (mūsdienu Irākā) no aptuveni 3. līdz 11. gadsimtam m.ē. Tā bija Bābeles Talmūda valoda un viena no nozīmīgākajām jūdu literatūras valodām vēsturē.  

Šī valoda attīstījās pēc tam, kad jūdu kopienas pēc Bābeles trimdas (6. gs. p.m.ē.) palika Mezopotāmijā un turpināja attīstīt savas reliģiskās un juridiskās tradīcijas aramiešu valodā.

 Vēsture 
Jūdu Bābeles aramiešu valoda veidojās kā īpašs vidusaramiešu dialekts. Tā tika lietota Bābeles akadēmijās — Sūras, Nehardeas un Pumbeditas skolās — kur notika plašas diskusijas un komentāru rakstīšana par Toru un Mišnu. Šie teksti veidoja Bābeles Talmūda pamatu.

No 7. gadsimta m.ē. valodas lietojums sāka mazināties, jo arābu valoda kļuva dominējoša visā reģionā. Tomēr Jūdu Bābeles aramiešu valoda turpināja pastāvēt kā rakstu valoda vēl vairākus gadsimtus.

 Rakstība 
Tā tika rakstīta ar ebreju alfabētu, kas nedaudz pielāgots aramiešu izrunai. Rakstu pieminekļi atrodami gan Talmūda manuskriptos, gan agrīno rabīnu komentāros.

 Lingvistiskās īpatnības 
Jūdu Bābeles aramiešu valoda atšķiras no citiem aramiešu dialektiem ar savu fonoloģiju un morfoloģiju, kā arī daudziem ebreju valodas aizguvumiem. Tā satur arī īpašus idiomus un gramatiskās konstrukcijas, kas raksturīgas tikai šim dialektam.

 Ārējās saites 
 The Comprehensive Aramaic Lexicon – Jewish Babylonian Aramaic
 Jūdu aramiešu valodas apraksts
 Beyer, Klaus. The Aramaic Language (1986)

 Atsauces 

Kategorija:Aramiešu valodas
Kategorija:Jūdu valodas
Kategorija:Semītu valodas
Kategorija:Izmirušas valodas
Kategorija:Talmūds
Kategorija:Irākas valodas