Leites kauja

Leites kauja (; ) bija Otrā pasaules kara Klusā okeāna kampaņas laikā amerikāņu spēku un filipīniešu partizānu ASV ģenerāļa Daglasa Makartura vadītais amfībiju  iebrukums Leites salā Filipīnās. Pret viņiem cīnījās Japānas imperatora armija Filipīnās, ko vadīja ģenerālis Tomojuki Jamašita. Operācija ar kodēto nosaukumu King Two aizsāka Filipīnu kampaņu 1944.–1945. gadā, lai atgūtu un atbrīvotu visu Filipīnu arhipelāgu un izbeigtu gandrīz trīs gadus ilgo Japānas okupāciju.
 Priekšvēsture 
Līdz 1944. gada vidum amerikāņi bija ieņēmuši Marianas salas un Jaungvinejas rietumus. Bija acīmredzams, ka nākamais amerikāņu spēku ofensīvas mērķis būs Filipīnas. Lai aizstāvētu salas, japāņi izvietoja 14. armiju ģenerāļa Šigenori Kurodas vadībā.
 Kaujas gaita 
1944. gada 17. oktobrī amerikāņu karaspēks izsēdās nelielā Suluanas salā Leites līcī. Tā kā salai nebija īpašas nozīmes un nākamajā vai aiznākamajā dienā netika veikti jauni izsēšanās mēģinājumi, japāņi šīs darbības neuztvēra nopietni un neko nedarīja tertorijas aizsardzības stiprināšanai.

1944. gada 20. oktobrī Leites salā Paolo-Tanauanas un Sanhosē-Dulagas apgabalā izsēdās ASV 6. armijas galvenie spēki: 10. armijas korpusa 1. un 24. kājnieku divīzijas, kā arī 24. armijas korpusa 7. un 96. kājnieku divīzijas. Tiem pretojās viena japāņu 16. divīzija, kas, protams, nespēja apturēt tuvojošos amerikāņu karaspēku. Saprotot, ka tieši šeit sekos galvenais amerikāņu trieciens, japāņu pavēlniecība steigšus sāka 41. armijas 1., 23. un 26. divīzijas pārvietošanu no Lusonas.
Līdz novembra beigām gandrīz visa salas austrumu un dienvidaustrumu daļa atradās amerikāņu rokās: ziemeļos viņu divīzijas sasniedza Karigaras līci, dienvidos - Ormokas līci. No Lusonas pārceltās japāņu vienības metās kaujā tieši no transportiem, nepaspējot uzbūvēt nopietnas aizsardzības struktūras, un tika pa daļām sagrautas.

Līdz decembra vidum amerikāņi papildus izsēdināja Leites salā 23., 32. un 77. kājnieku divīziju. Pretinieku japāņu 16. divīzija nespēja tās apturēt, neskatoties uz 1. un 26. divīzijas vienību palīdzību, un turpināja atkāpties. 21. decembrī amerikāņi ieņēma Ormoku, neļaujot japāņiem izsēdināt pastiprinājumus Leites salā. Tā rezultātā līdz decembra beigām amerikāņi bija pilnībā ieņēmuši salu.
 Pretinieki 
 Amerikas Savienotās Valstis 

 Klusā okeāna dienvidrietumu reģions
 Ģenerālis Duglass Makarturs

 Sauszemes spēki
 ASV 6. armija
 Ģenerālleitnants Volters Krīgers
Apm. 202 500 virsnieku un karavīru kopā

 Ziemeļu desanta zona
 X armijas korpuss
 Ģenerālleitnants Franklins Siberts
 Kreisajā pusē: 24. kājnieku ("Taro") divīzija
 Labajā pusē: 1. kavalērijas divīzija
 Dienvidu desanta zona
 XXIV armijas korpuss
 Ģenerālleitnants Džons Hodžs
 Kreisajā pusē: 7. kājnieku ("Bajonetes") divīzija
 Labajā pusē: 96. kājnieku ("Nāves acs") divīzija
 Rezerve: 11. gaisa desanta ("Eņģeļu") divīzija
Rezerve
Izsēdās 14. novembrī: 32. kājnieku ("Sarkanās bultas") divīzija
Izsēdās 23. novembrī: 77. kājnieku ("Brīvības statujas") divīzija
Jūras un gaisa spēki
ASV 7. flote
 Viceadmirālis Tomass Kinkeids
Sabiedroto gaisa spēki
 Ģenerālleitnants Džordžs Kenijs, ASV gaisa spēki
 ASV 5. gaisa armija
 ASV 13. gaisa armija
 Japānas impērija 

Dienvidu armija (Dienvidaustrumu Āzijas)
Feldmaršals Grāfs Hisaiči Teroči Manilā
 Japānas impērijas 14. Armija
 Ģenerālis Tomojuki Jamašita

 35. Armija
 Ģenerālleitnants Sosaku Suzuki

 Leites aizsardzības spēki
 16. divīzija
 Ģenerālleitnants Širo Makino

 Gaisa spēki
 4. gaisa armija Manilā

 Sekas 
Pludmales placdarma ieņemšana Filipīnu centrālajā daļā ļāva amerikāņu karaspēkam pāriet uz sekojošo galveno Filipīnu salu atbrīvošanu.

Japānas zaudējumi kampaņā bija ļoti lieli; armija zaudēja četras divīzijas un vairākas kaujas vienības, savukārt jūras spēki zaudēja 26 lielus karakuģus, 46 lielus transporta kuģus un simtiem tirdzniecības kuģu. Kampaņa arī samazināja Japānas uz sauszemes bāzēto gaisa spēku spējas Filipīnās par vairāk nekā 50%. Lusonā joprojām bija palikuši aptuveni 250 000 karavīru, taču Leites kaujas laikā zaudētais gaisa un jūras atbalsts sašaurināja ģenerāļa Jamašitas iespējas, jo viņam tagad bija jācīnās pasīvi aizstāvot Lusonu,Prefer, Nathan N. (2012). Leyte, 1944: The Soldiers' Battle. Havertown, PA: Casemate Publishers. ISBN 9781612001555. lielāko un svarīgāko salu Filipīnās. Faktiski, tiklīdz Leites kauja bija zaudēta, japāņi atteicās no Filipīnu paturēšanas ilgāk, un zaudējot sabiedrotajiem stratēģiski nozīmīgu reģionu, no kura Japānu varētu viegli nogriezt no ārējiem resursiem un no kura varētu sākt uzbrukumus Japānas galvenajām salām.army.mil . p. 29. Retrieved 12 September 2021
 Atsauces 

 Literatūra 

 Ārējās saites 

Ibiblio.Org: U.S. Army Campaigns of World War II, Leyte
Battleship.Org: Battle of Leyte
Soldiers of the 184th Infantry, 7th ID in the Pacific, 1943–1945
U.S. Intelligence Report on Japanese Use of Mines on Leyte
MacArthur Landing Memorial Park (Red Beach, Palo, Leyte, Philippines)

Kategorija:Otrā pasaules kara kaujas
Kategorija:Filipīnas
Kategorija:Kaujas ar ASV piedalīšanos
Kategorija:Kaujas ar Japānas piedalīšanos