Sansjaņs

Sansjaņs ( — 'trīs stīgas') ir tradicionālā ķīniešu trīsstīgu lauta. Grifs garš un bez laidņiem. Korpuss izgatavots no čūskas ādas, kas pārstiepta pāri taisnstūrveida rezonatoram. Izmērs atkarīgs no izmantošanas mērķa, taču tradicionāli ziemeļu sansjaņi ir lielāki (122 centimetri) un dienvidu sansjaņi ir mazāki (95 centimetri). 20. gadsimtā arī izveidota četrstīgu sansjaņa versija.

 Vēsture 
Ir pieņēmums, ka sansjaņs cēlies no senākas lautas paveida Tuvajos Austrumos, senākas lautas atrastas arī Senajā Ēģiptē. Pirmās atsauces par līdzīgiem instrumentiem pieminētas Cjiņu dinastijas laikā, kur instruments saukts par qin pipa (ļoti vispārīgs apzīmējums lautām līdzīgiem instrumentiem) vai xiantao (), no kura cēlušies arī instrumenti Qinqin un Ruan. Citi uzskata, ka Juaņu dinastijas laikā (1271—1368) instrumentu atkārtoti ieveda mongoļi — akmens skulptūrā no Dienvidu Dziesmu perioda (1217—1279) attēlots sansjaņam līdzīgs instruments. Pirmā rakstiskā sansjaņa pieminēšana, iespējams, ir Minu dinastijas tekstā.

Šī instrumenta popularitāte Ķīnā iespaidoja arī citu Austrumāzijas valstu kultūras. Piemēram, rjukjus to pārņēma kā sanšin, bet Japāna kā šamisen.

 Apraksts 
Pēc izskata taisnstūra rezonatoram ir čūskādas priekšpuse un aizmugure. Izliektā kakliņa stieņa galā atrodas sānu skaņošanas tapas, kas regulē trīs zīda, neilona vai tērauda stīgas.

Instrumenta tonis ir sauss, nedaudz perkusīvs un skaļš, līdzīgs bandžo. Lielāks izmērs dod trīs oktāvu diapazonu. Izmanto kā pavadošo instrumentu vai kā vienu no instrumentiem tradicionālo ķīniešu instrumentu ansambļos un orķestros. Pastāv arī solo skaņdarbi un koncerti. Sansjaņa variācijas atrodamas arī Ķīnas etnisko minoritāšu vidū, piemēram, mandžūru, mongoļu, bai, ji, lahū, miao, dai un dzinpo tautās.
Tradicionāli instrumentu spēlē ar nagiem (izteikti Ķīnas dienvidos) vai ar divām cietām un plānām plektrām, kas izgatavotas no dzīvnieku ragiem un piesietas pie īkšķa un rādītājpirksta. Mūsdienās izmanto arī plastmasas plektras (pipa plektras) uz visiem pieciem labās rokas pirkstiem. Nagu jeb pipa plektru izmantošana ļauj pielietot pipa tehnikas, piemēram, tremolo kā arī izpildīt skaņdarbus, kas oriģināli sarakstīti pipa instrumentam. Citas tehnikas ietver harmoniju izmantošanu un sitienus pa ādu ar plektru vai nagu. Mūsdienās izmanto arī tērauda stīgas, kas izgatavotas no velmēta tērauda, bet basa un tenora stīgām vēl papildus pievienots ārējais slānis no neilona vai vara tinuma. Maigākai skaņai kā stīgas var izmantot makšķerauklu, tīru neilonu vai zīdu.Archived at Ghostarchive and the : 

Japāņu šamisens ir vistuvākais radniecīgais instruments, kas cēlies no ķīniešu sansjaņa. Izteikta saikne ir ar Okinavas sansjaņu, kam arī ir čūskas ādas pārklājums.

Sansjaņu izmanto arī modernajā mūzikā. Populārākais izmantotājs ir dziedātājs He Jons () un viņa tēvs He Jusjens (). Sansjaņa spēlei var izmantot arī vijoles lociņš.

 Radniecīgie instrumenti 

 Xianzi (弦子) — deminutīvs, vai nu dialekta vārds un nozīmē tieši to pašu ko sansjaņs, vai apzīmē dienvidu versiju ar īsāku kaklu. Tibetā ķīniešu vārds xianzi apzīmē ķīniešu sansjaņa divstīgu versiju.
 Erxianzi (二弦子) — sansjaņs ar divām stīgām.
 Pipa — instruments ar 4 stīgām un bumbierveida korpusu.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Mūzikas instrumenti