Pikenrols

Pikenrols () ir uzbrukuma izspēle basketbolā, kurā spēlētājs izveido aizsegu komandas biedram, kurš vada bumbu un pēc tam virzās uz grozu, lai saņemtu piespēli. Nacionālajā basketbola asociācijā šī izspēle nāca modē 20. gadsimta deviņdesmitajos gados un ir kļuvusi par līgas izplatītāko uzbrukuma darbību. Tomēr ir arī daudzi veidi, kā aizsardzība var neitralizēt aizsega veidošanu.

 Izpilde 
Izspēle (tās elementārajā formā) ietver trīs spēlētājus. Izspēle sākas ar aizsargu, kurš sedz bumbas kontrolētāju. Bumbas kontrolētājs virzās komandas biedra virzienā, kurš, nostājoties aizsarga ceļā, izveido aizsegu, atdalot to no kustībā esošā bumbas kontrolētāja. Aizsargs ir spiests izvēlēties starp bumbas kontrolētāja vai aizsega segšanu. Ja aizsargs mēģina segt bumbas kontrolētāju, tad aizsega veidotājs var pārvietoties groza virzienā (jo aizsega veidotāja sedzējs var mēģināt pārslēgties uz bumbas kontrolētāja segšanu, atbrīvojot aizsega veidotāju) un atbrīvoties piespēles saņemšanai. Ja aizsargs tā vietā izvēlas segt aizsega veidotāju, tad bumbas kontrolētājas ir brīvs metiens. Bumbas turētājs var arī izvēlēties piespēlēt bumbu brīvam komandas biedram. Labi izpildīts pikenrols ir komandas darba rezultāts, taču daudzi spēlētāji cieš neveiksmi, pārāk ātri izpildot izspēli; viņiem ir jāignorē aizsardzība un jākontrolē savs ātrums.

Aizsargāties pret pikenrolu ir taktisks izaicinājums. Aizsegu veidojošā spēlētāja aizsargam jābrīdina savus komandas biedrus par aizsegu. Iespējamās taktikas ir aizsargu samainīšanās ar sedzamajiem, vai "hedžēšana" — aizsega veidotāja aizsargs uz brīdī pārslēdzas, lai kavētu bumbas pārvaldītāju. Katra izvēle ir saistīta ar riskiem, piemēram, individuālām spēlētāju neatbilstībām vai caurumiem aizsardzībā. Panākumi slēpjas veiklībā, komunikācijā un koordinācijā.
Pikenrolu bieži izmanto īsāks aizsargs, kas rīkojas ar bumbu, un garāks uzbrucējs vai centra spēlētājs, kas veido aizsegu; ja garāks aizsargs pārslēdzas uz bumbas turētāja segšanu, tad uzbrūkošajai komandai var rasties individuālas priekšrocības. Īsākam aizsargam ir ātruma priekšrocības pret garāku aizsargu, savukārt garākam uzbrucējam vai centra spēlētājam ir auguma priekšrocības pret ar īsāku aizsargu.

 Rezultāti 
Veiksmīga pikenrola izspēle var novest pie tā, ka aizsega veidotājs atrodas pozīcijā, kur pēc saņemtas piespēles ir brīvs ceļš uz grozu vieglam metienam, ar iespēju nopelnīt noteikumu pārkāpumu, citi aizsargiem mēģinot novērst punktu gūšanu. Tas var novest pie tā, ka bumbas turētājs uz brīdi paliek bez aizsarga un tādējādi var brīvi piespēlēt jebkuram brīvam komandas biedram vai izdarīt metienu bez pretestības, kas ievērojami palielina punktu gūšanas iespējas, atkal ar iespēju nopelnīt noteikumu pārkāpumu, aizsegtajam aizsargam steidzot atgriezties spēlē.

Stratēģijas panākumi lielā mērā ir atkarīgi no bumbas apstrādātāja, kuram ātri jāatpazīst situācija un jāpieņem lēmums, vai izpildīt metienu, piespēlēt aizsega veidotājam, kurš atbrīvojas (ja aizsargs maina pozīciju), vai piespēlēt citam brīvam komandas biedram (ja citi aizsargi nāk palīgā). Aizsega veidotājam jāspēja atrast laukuma brīvās vietas, uz kurām doties, un jābūt modram, lai saņemtu piespēli un noslēgtu izspēli.

 Citas variācijas 
Pikenrola variācijas ir pick and pop jeb pick and fade, kur aizsega veidotājs pārvietojas, lai izpildītu brīvu metienu lēcienā, nevis dotos uz grozu, kā arī pick and slip, kur spēlētājs imitē aizsega veidošanu un pēc tam atbrīvojas no aizsarga, lai saņemtu piespēli.

 Pick and pop 
Pick and Pop ir uzbrukuma izspēle, kas ir klasiskā pikenrola paņēmiena atvasinājums. Spēlētājs, kurš uzliek aizsegu, nevis dodas groza virzienā, bet gan pārvietojas uz brīvu laukuma zonu, lai saņemtu piespēli no bumbas kontrolētāja un izpildītu metienu.

Abu izspēļu pamatideja ir viena un tā pati: bumbas kontrolētājs izmanto komandas biedra aizsegu, lai piesaistītu divu aizsardzības spēlētāju uzmanību un atbrīvotu savu komandas biedru punktu gūšanas iespējai. Veiksmīga pick and pop izspēle balstās uz bumbas apstrādātāju, kurš ir pastāvīgā aizsardzības uzmanībā, un komandas biedru ar labām metienu realizācijas prasmēm.

 Ievērojami izpildītāji 
20. gadsimta deviņdesmitajos gados Džons Stoktons un Karls Malons (Jūtas "Jazz") lieliski izmantoja šo izspēli, aizvedot savu komandu līdz NBA finālam 1997. un 1998. gadā. Saspēles vadītājs Stoktons bija labs metējs un izcils lēmumu pieņēmējs, bet spēka uzbrucējs Malons bija lielisks iespēju realizētājs. Arī Fīniksas "Suns" komandas biedri Stīvs Nešs un Amare Stademaijers ar labiem panākumiem izmantoja šo paņēmieni. Golden State "Warriors " saspēles vadītāja Stefana Karija un spēka uzbrucēja Dreimonda Grīna kombinācija bija pazīstama ar saraustītu soli: Karija tālmetienu realizācijas spējas bieži radīja situācijas, kad pretinieku komanda mēģina viņu segt divatā. Karijs piespēlēja Grīnam, kad viņš atbrīvojās pēc aizsega veidošanas, ļaujot Grīnam vadīt 4 pret 3 uzbrukumu ar iespēju piespēlēt malējiem metējiem, pamest bumbu virs groza vai virzīties uz grozu. Saskaņā ar Synergy Sports Technology datiem, pikenrola izmantošana NBA pieauga no 15,6% no kopējā spēļu skaita 2004.—2005. gada NBA sezonā līdz 18,6% 2008.—2009. gada NBA sezonā. Vēl viens dedzīgs šīs tehnikas lietotājs bija Kriss Pols, kurš to izpildīja kopā ar savu komandas biedru Deandrē Džordanu Losandželosas "Clippers" komandā no 2011. līdz 2017. gadam.

Eirolīgā daži no efektīvākajiem pikenrola duetiem ir bijuši Dimitris Diamantidis un Maiks Batists no Panathinaikos BC, Kostas Sloukas un Jans Veselijs no Fenerbahçe İstanbul un Serhio Rodrigess un Kails Hainss no Maskavas CSKA.

 Citi sporta veidi 
Pikenrols ir plaši izmantots arī iekštelpu lakrosā (Nacionālajā lakrosa līgā).

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Basketbola terminoloģija