Nukuhiva

Nukuhiva (franču un ) ir vulkāniska sala Marķīza salās Klusajā okeānā, arhipelāga lielākā sala pēc platības un iedzīvotāju skaita. Administratīvi pieder Franču Polinēzijas Marķīza salu administratīvajai vienībai, kur kopā ar neapdzīvotajām Eiao, Hatutu, Motuones, Motuiti un Hatuiti salām veido Hukuhivas komūnu. Nukuhivas pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta marķīzieši. Lielākā apdzīvotā vieta ir Marķīza salu administratīvās vienības un Nukuhivas komūnas centrs Taiohae salas dienvidu krastā.

 Ģeogrāfija 
Nukuhiva atrodas Marķīza salu ziemeļdaļā, tuvākā sala ir  attālā neapdzīvotā Hatuiti ziemeļrietumos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Uapou dienvidos. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Tekao kalns ( vjl) salas ziemeļrietumu daļā. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu. Ainavā piekrastē un ielejās valda tropiskie lietusmeži, bet kalnu plato — savanna.

 Vēsture 
Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka Nukuhivu lielā organizētā grupā kolonizējuši ieceļotāji no Rietumpolinēzijas (domājams — Tongas) pirms aptuveni 2000 gadiem.Robert Carl Suggs, The Archaeology of Nuku Hiva, Marquesas Islands, French Polynesia, in Anthropological Papers of the American Museum of Natural History, vol. 49, Part I, New York, 1961 Vēlākos laikos Marķīza salas bija viena no polinēziešu tālākās ekspansijas vietām uz Taiti, Havajām, Kuka salām un Jaunzēlandi. Saskaņā ar mutvārdu tradīciju pirmais Lieldienu salas karalis Hotu Matua nācis no Nuku Hivas (jeb Hivaoas), vispirms nosūtot septiņus ļaudis izlūkos, lai atrastu jaunas zemes. Arheoloģiskie pierādījumi un kopīgas kultūras iezīmes liecina, ka Lieldienu salu, iespējams, kolonizēja jūrasbraucēji no Marķīza salām mūsu ēras pirmajā tūkstošgadē. Aplēses liecina, ka pirms eiropiešu ierašanās salas iedzīvotāju skaits bija ap 50—100 tūkstošiem. Bija attīstīta lauksaimniecība; galvenā kultūra bija maizeskoks, bet audzēja arī taro, plantānus un manioku. Nozīmīgs iztikas avots bija zveja, cūkkopība un putnkopība.

Pirmais no rietumniekiem salu apmeklēja amerikānis Džozefs Ingreims 1791. gada 19. aprīlī, divus mēnešus vēlāk viņam sekoja francūzis Etjēns Maršāns un 1792. gadā Ričards Herdžests, kurš to nosauca par Sera Henrija Mārtina salu. Vēlākos gados salu bieži apmeklēja tirdzniecības un vaļu medību kuģi, kas ievazāja dažādas slimības, kā rezultātā salas iedzīvotāju skaits samazinājās par 90 %.

1813. gadā, angļu-amerikāņu kara laikā, amerikānis Deivids Porters apmetās Nukuhivā. Viņš nosauca salu par Medisona salu par godu ASV prezidentam Džeimsam Medisonam un uzcēla fortu. Porters mēģināja ieņemt salu Amerikas Savienoto Valstu vārdā, taču saskārās ar taipi cilts pretestību. Neskatoties uz vairākiem nodedzinātiem ciemiem un cilšu cīņām, viņam aneksija neizdevās. Porters 12. decembrī pameta salu ar saviem kara laupījumiem, dodoties uz neitrālo ostu Valparaiso.

19. gadsdimta vidū Nukuhiva tika izvēlēta par deportācijas vietu Napoleona III valdības pretiniekiem un kriminālnoziedzniekiem.

 Saimniecība 
Salas galvenās saimniecības nozares ir tūrisms. Salas ziemeļu krastā  no Taiohaes no 1979. gada darbojas Nukuhivas lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Taiti un citām Marķīza salām.Nuku Hiva routes and destinations. flightradar24.com

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Franču Polinēzija
Kategorija:Marķīza salas