Valsts ārkārtas stāvokļa komiteja

Valsts ārkārtas stāvokļa komiteja (krievu: Государственный комитет по чрезвычайному положению) bija Padomju Savienības valdības pagaidu orgāns, kas īslaicīgi pārņēma kontroli 1991. gada augustā, mēģinot novērst Padomju Savienības sabrukumu un saglabāt komunistisko režīmu.

 Vēsture 
Komiteja tika izveidota 1991. gada 19. augustā, to vadīja augsta līmeņa Padomju Savienības valdības locekļi un militārpersonu grupa, iesaistot gan komunistiskās partijas, gan drošības struktūras. Galvenais mērķis bija saglabāt centrālo varu un novērst PSRS sabrukumu, pieprasot prezidentam Mihailam Gorbačovam piekrist ārkārtas stāvokļa ieviešanai. Šāds pasākums faktiski apstādinātu parlamentārās procedūras, ierobežotu politiskās un preses brīvības un nodrošinātu VĀSK kontroli pār valsts drošības aparātu.

VĀSK darbība ilga tikai dažas dienas, jo tā sastapās ar plašām sabiedriskām protestu akcijām Maskavā un citās republiku galvaspilsētās, kā arī ar nevēlēšanos lielākajā daļā valsts pārvaldes aparāta aktīvi atbalstīt Augusta puča iniciatorus. Puča neveiksme radīja būtisku politisko krīzi centrālajā varā, parādot, ka Padomju Savienības prezidents un komunistiskās partijas augstākā vadība vairs nespēj efektīvi kontrolēt valsti, kā arī radīja juridiskas un politiskas iespējas republiku neatkarības atjaunošanai.

Baltijas valstīs (Igaunijā, Latvijā un Lietuvā) šie notikumi tika uztverti kā skaidrs signāls, ka neatkarības atjaunošanai no Maskavas puses nav nopietnu militāru vai politisku šķēršļu. VĀSK neveiksme būtiski samazināja centrālās varas autoritāti un deva iespēju Baltijas republiku valdībām pastiprināt savas neatkarības deklarācijas un nostiprināt jau iepriekš pieņemto politisko statusu. Dažas dienas pēc puča sabrukuma visas trīs Baltijas valstis pasludināja pilnīgu neatkarību vai juridiski nostiprināja tās neatkarības statusu, kam sekoja starptautisks atbalsts un diplomātiska atzīšana. Šie procesi bija nozīmīgs pagrieziena punkts ne tikai Baltijas reģiona politiskajā attīstībā, bet arī PSRS sabrukuma paātrināšanā kopumā, veicinot centrālās varas destabilizāciju un republikāņu pašnoteikšanās procesu visā Savienībā.

 Dalībnieki 
Galvenie komitejas locekļi bija:

 Genādijs Janajevs – viceprezidents, VĀSK vadītājs;

 Vladimirs Krjučkovs – Valsts drošības komitejas (KGB) priekšsēdētājs;

 Dmitrijs Jazovs – Padomju Savienības Aizsardzības ministrs;

 Valērijs Pavlovs – Padomju Savienības premjerministra vietnieks;

 Boriss Pugo – Iekšlietu ministrs; kā Iekšlietu ministrs viņa ministrija bija atbildīga par Maskavas iedzīvotāju kontroli, barikāžu apspiešanu un protesta akciju apspiešanu, taču viņa lēmumi un pasākumi cieta neveiksmi, jo sabiedrība un daļa aparāta atsaucās pret puča iniciatoriem.

 Funkcijas un darbība 
VĀSK mēģināja ieviest ārkārtas stāvokli visā Padomju Savienībā, ierobežot politiskās partijas un preses brīvību, mobilizēt militārus resursus un kontrolēt valsts drošības struktūras, kā arī izolēt prezidentu Gorbačovu un kontrolēt likumdošanu.

 Ārējās saites 

Kategorija:Krievijas vēsture