Samariešu valoda (Tuvie Austrumi)

Samariešu valoda jeb samariešu ebreju valoda ir sena Ziemeļizraēlas ebreju dialekta turpinājums, ko lietoja un daļēji joprojām lieto samariešu kopiena Tuvajos Austrumos — galvenokārt Nāblusā (Šehemā) un Holonā (Izraēlā). Tā pieder semītu valodu Ziemeļrietumu atzaram un ir cieši saistīta ar senebreju valodu, saglabājot vairākas arhaiskas iezīmes, kas citos ebreju dialektos ir zudušas.

Samariešu valodas senākie teksti datējami ar 1. gadu tūkstoša vidu p.m.ē., īpaši saistībā ar Samariešu Toras tradīciju. No pārējās ebreju valodas attīstības tā atšķīrās pēc Asīriešu iekarojumiem un Ziemeļizraēlas karaļvalsts sabrukuma, saglabājot atšķirīgu izrunu, leksiku un rakstību.

Viduslaikos samariešu valoda pakāpeniski tika aizstāta ar arābu valodu kā ikdienas saziņas līdzeklis, tomēr tā saglabājās reliģiskajos tekstos un liturģijā. Mūsdienās to lieto galvenokārt kulta praksē, Toras recitācijā, kā arī tradicionālajā rakstu valodā.

Samariešu valoda tiek rakstīta ar samariešu rakstu, kas attīstījās no senā paleoebreju alfabēta un būtiski atšķiras no mūsdienu ivritā izmantotā kvadrātraksta.

 Ārējās saites 

Kategorija:Semītu valodas
Kategorija:Ebreju vēsture