Melndzeltenā sēņmārīte

Melndzeltenā sēņmārīte (Psyllobora vigintiduopunctata), pazīstama arī kā divdesmitdivpunktu mārīte vai dažās valodās 22-punktu mārīte, ir mārīšu dzimtas (Coccinellidae) vaboļu kārtas kukainis, kas izceļas ar savu mārītēm neparasto barošanās veidu un spilgto izskatu. Šī suga ir plaši izplatīta Eiropā un, atšķirībā no vairuma mārīšu, kuras barojas ar laputīm, tā galvenokārt pārtiek no miltrasām (Erysiphales), kas ir augus inficējošas sēnītes.

 Nosaukums 
Zinātniskais nosaukums Psyllobora vigintiduopunctata cēlies no latīņu valodas, kur vigintiduopunctata nozīmē "divdesmit divi plankumi", norādot uz raksturīgajiem 22 melnajiem plankumiem uz tās dzeltenajiem segspārniem. Agrākā literatūrā suga tika klasificēta kā Thea vigintiduopunctata, bet mūsdienās tā ir pārvietota uz Psyllobora ģinti.

 Izskats 
Melndzeltenā sēņmārīte ir salīdzinoši maza, tās ķermeņa garums svārstās no 3 līdz 5 mm, parasti 3,5-4 mm. Tās izskats ir spilgts un viegli atpazīstams:

Ķermeņa forma: Kupolveida, tipiska mārītēm, ar noapaļotu ķermeni.

Krāsojums: Segspārni ir koši dzelteni vai zaļgandzelteni ar 22 melniem plankumiem (11 uz katra segspārna). Priekškrūtis bez ķīļveida līnijām, vairogs dzeltens vai balts ar 5 melniem plankumiem.

Atšķirības no citām mārītēm: Atšķirībā no citām mārītēm, piemēram, septiņpunktu mārītes (Coccinella septempunctata), melndzeltenās sēņmārītes plankumi ir vienmērīgi izkliedēti un mazāki. Tās krāsojums saglabājas līdzīgs visos dzīves posmos (kāpuri, kūniņas un pieaugušie), kas ir neparasti mārīšu dzimtā.

Dzimumu dimorfisms: Nav izteikta dzimumu dimorfisma, taču mātītes var būt nedaudz lielākas par tēviņiem.
Kāpuri un kūniņas ir līdzīgi pieaugušajiem kukaiņiem ar dzeltenu pamatkrāsu un melniem plankumiem, padarot tos viegli atpazīstamus. Šī iezīme ir neparasta, jo vairumam mārīšu kāpuri un pieaugušie īpatņi ievērojami atšķiras.

 Dzīvesvieta un izplatība 
Melndzeltenā sēņmārīte ir sastopama galvenokārt Eiropā, tostarp Latvijā, kur tā ir samērā izplatīta. Tā pirmo reizi tika atklāta Vācijā 1874. gadā uz tragantzirņiem (Astragalus), barojoties ar miltrasas sēnītēm (Erysiphe holosericea). Tās izplatība aptver:

 Ģeogrāfiskais areāls 
Eiropa, tostarp Rietumeiropa, Centrāleiropa un Austrumeiropa. Suga ir novērota arī dažās Āzijas daļās, bet tā primāri ir Eiropas suga.

 Biotopi 
Sastopama mežmalās, dārzos, parkos, pļavās un citos pusatklātos apvidos, kur aug miltrasām inficēti augi, piemēram, nātres, zemie krūmi un lakstaugi. Tā dod priekšroku zemai veģetācijai, bet reizēm ir atrasta arī uz jauniem koku zariem.

 Ekoloģija un barošanās 
Atšķirībā no vairuma mārīšu, kas ir plēsējas un barojas ar laputīm vai citiem maziem kukaiņiem, melndzeltenā sēņmārīte ir mikofāga, proti, tā pārtiek no sēnītēm, galvenokārt miltrasu hifām. Šī barošanās paradums padara to par nozīmīgu bioloģiskās kontroles aģentu, jo tā palīdz samazināt sēnīšu infekcijas uz kultūraugiem un savvaļas augiem.

 Ekoloģiskā nozīme 
Suga veicina augu veselību, samazinot miltrasu izplatību, kas var kaitēt lauksaimniecības kultūrām un dekoratīvajiem augiem. Tās klātbūtne dārzos un lauksaimniecības zemēs ir īpaši vēlama, jo tā var samazināt nepieciešamību pēc ķīmiskajiem fungicīdiem.

 Aktivitātes periods 
Aktīva no aprīļa līdz oktobrim, ar maksimālu aktivitāti siltos, mitros apstākļos, kas veicina miltrasu augšanu.

 Dzīves cikls 
Melndzeltenās sēņmārītes dzīves cikls ietver četrus posmus: olu, kāpuru, kūniņu un pieaugušo stadiju.

Olas: Mātītes dēj dzeltenas olas uz augiem, kas inficēti ar miltrasām, nodrošinot kāpuriem tūlītēju barības avotu.

Kāpuri: Kāpuri ir dzelteni ar melniem plankumiem, līdzīgi pieaugušajiem, un aktīvi barojas ar miltrasām. Šī stadija ilgst aptuveni 2—3 nedēļas atkarībā no temperatūras un barības pieejamības.

Kūniņa: Kūniņas stadijā kukainis ir nekustīgs, bet saglabā dzelteno krāsu ar melniem plankumiem. Šī stadija ilgst apmēram 5—10 dienas.

Imago: Pieaugušie kukaiņi ir aktīvi un spēj lidot, lai gan biežāk tie rāpo pa miltrasām inficēto veģetāciju. Imago dzīves ilgums var būt vairāki mēneši, atkarībā no vides apstākļiem.

 Aizsardzības mehānismi 
Melndzeltenā sēņmārīte izmanto ķīmiskos aizsardzības mehānismus, lai atturētu plēsējus. Tā izdala rūgtus alkaloīdus, kas padara to nepatīkamu kukaiņēdājiem, piemēram, putniem un zirnekļiem. Spilgtais krāsojums kalpo kā brīdinājums (aposematisms), norādot uz tās neēdamību.

 Kultūras un zinātniskā nozīme 
Melndzeltenā sēņmārīte ir piesaistījusi uzmanību ne tikai ar savu ekoloģisko lomu, bet arī ar klātbūtni kultūrā:

Pastmarkas: Suga ir attēlota uz vairākām pastmarkām, tostarp 2008. gada Džersijas, 2015. gada Baltkrievijas, 2017. gada Slovēnijas un Indijas, kā arī 2018. gada Nīderlandes un 2024. gada Rumānijas pastmarkām, uzsverot tās estētisko pievilcību un ekoloģisko nozīmi.

Pētniecība: Tās unikālais barošanās paradums padara to par interesantu objektu entomoloģijas un bioloģiskās kontroles pētījumos.

 Apdraudējumi un aizsardzība 
Melndzeltenā sēņmārīte nav uzskatāma par apdraudētu sugu, taču tās populācijas var ietekmēt pārmērīga fungicīdu lietošana, kas samazina miltrasu pieejamību. Lai veicinātu šīs sugas saglabāšanos, ieteicams:

samazināt ķīmisko fungicīdu lietošanu dārzos un lauksaimniecībā un saglabāt dabiskos biotopus, piemēram, mežmalas un pļavas, kur aug ar miltrasām inficēti augi.

 Interesanti fakti 

 Melndzeltenās sēņmārītes spilgtais krāsojums ne tikai brīdina plēsējus, bet arī padara to par iecienītu objektu makrofotogrāfijā.
 Suga ir nosaukta par godu tās 22 plankumiem, kas ir nemainīgs skaits, atšķirībā no citām mārītēm, kuru plankumu skaits var variēt.

 Atsauces 

 Ārējās saites 


Kategorija:Mārīšu dzimta