Antons Zviedris (ģenerālis)

Antons Zviedris ( – ) bija latviešu virsnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1926).

 Dzīvesgājums 
Dzimis  Burtnieku pagastā kalpa Aleksandra Zviedra ģimenē. Vēlāk ģimene pārcēlās uz Rīgu, kur tēvs nodarbojās ar tirdzniecību. A. Zviedris absolvēja Katrīnas II pilsētas skolu Rīgā un Arhangeļskas mehāniski tehnisko skolu. 1900. gadā kā savvaļnieks iestājās Krievijas Impērijas armijā, dienēja 100. Ostrovas kājnieku pulkā Daugavpilī. 1901. gadā iestājās Viļņas junkurskolā. 1904. gadā absolvēja kā podporučiks, turpināja dienestu Daugavgrīvas cietokšņa kājnieku bataljonā. 1905. gadā iestājās Intendantūras akadēmijā Pēterburgā (1905–1908). 1907. gadā tika paaugstināts par poručiku. Pēc akadēmijas absolvēšanas turpināja dienestu kā virsnieks Galvenajā intendantūras virsvaldē, pēc tam Tehniskajā komitejā. 1909. gadā tika paaugstināts par štābkapteini. 1910. gada aprīlī tika komandēts uz Kazaņu kā Intendantūras pieņemšanas komisijas priekšsēdētāja vietnieks. No 1911. gada bija Pēterburgas apriņķa intendantūras Mobilizācijas daļas priekšnieks, tika paaugstināts par kapteini.

Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gadā tika iecelts par Kronštates cietokšņa intendantu. Tā paša gada decembrī vienlaicīgi saņēma apakšpulkveža un pulkveža dienesta pakāpes. 1917. gada martā kļuva par 33. divīzijas intendantu. 1918. gada februārī atvaļinājās. Pēc tam iestājās Ukrainas Valsts hetmaņa Skoropadska armijā, bija Odesas intendantūras noliktavas priekšnieks, oktobrī iecelts par 5. divīzijas intendantu. 1919. gada janvārī iestājās Dienvidkrievijas Brīvprātīgo armijā, bija Odesas brīvprātīgo strēlnieku divīzijas intendants. Martā iecelts par 47. divīzijas 2. brigādes apgādības priekšnieku. 1920. gada janvārī tika iecelts par Proskurovas apgabala intendantu.

1920. gada pavasarī atgriezās Latvijā. 12. jūnijā iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos Galvenajā apgādības pārvaldē. 1920. gada 21. septembrī kļuva par Armijas saimniecības pārvaldes Tehniskās komitejas priekšsēdētāju. 1922. gada martā tika iecelts par Bruņošanās pārvaldes priekšnieka palīgu, 1924. gadā par Kara saimniecības pārvaldes priekšnieka vietas izpildītāju un galveno intendantu. 1926. gadā saņēma ģenerāļa dienesta pakāpi. 1928. gadā tika iecelts par Latgales divīzijas intendantu. 1931. gadā atvaļinājās no armijas sakarā ar maksimālā vecuma sasniegšanu. Pēc atvaļināšanas dzīvoja Rīgā.

Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1944. gadam bija Rīgas maizes fabrikas direktors. 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Darbojās bēgļu nometņu komitejās, Latvijas Centrālajā padomē, Daugavas Vanagos un citās trimdas organizācijās.

Miris  Minhenē.

 Apbalvojumi 
 Sv. Staņislava ordenis, II šķira,
 Sv. Annas ordenis, II, III šķira.

 Atsauces 

 Literatūra 
 Latvijas armijas augstākie virsnieki, 1918-1940: biogrāfiska vārdnīca. (Sast. Ē. Jēkabsons, V. Ščerbinskis); Latvijas Valsts vēstures arhīvs. Rīga: 1998.

 Ārējās saites 

Kategorija:Valmieras novadā dzimušie
Kategorija:Viļņas karaskolas absolventi
Kategorija:Pirmā pasaules kara dalībnieki
Kategorija:Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Kategorija:Ukrainas Valsts armijas karavīri
Kategorija:Latvijas ģenerāļi
Kategorija:Staņislava ordeņa kavalieri
Kategorija:Annas ordeņa kavalieri
Kategorija:Trimdas latvieši