Kočanu ieleja

Kočanu ieleja () atrodas gar Bregalnicas upi Ziemeļmaķedonijas austrumu daļā. Tās platība ir 1020 km² un tā stiepjas abās Bregalnicas pusēs 26 kilometrus no austrumiem-ziemeļaustrumiem līdz rietumiem-dienvidrietumiem. Ielejas dibens, t. i., tās plakanā daļa, aizņem 115 km² lielu platību. Zemākais punkts atrodas rietumu daļā, kur Bregalnicā ietek Zletovicas upe 290 metru augstumā vjl. Virzoties uz austrumiem līdz Osojnicas ietekai, augstums pakāpeniski pieaug līdz 330 metriem, attiecīgi atšķirība starp ielejas zemāko un augstāko punktu ir 40 metri.Трифуноски, Ф. Јован. Кочанска котлина — сеоска насеља и становништво. Скопје, 1970 г. стр. 7

Dažām ielejas daļām ir īpaši nosaukumi. Tādējādi vidējā daļa ir pazīstama kā Kočanu lauks jeb Kočansko, dienvidaustrumu daļa — kā Viničko, bet rietumu daļa — kā Zletovsko. Teritorijas ap lielākajiem ciemiem (Orizari, Istibaņa, Zrnova, Ovļeševa) ir nosauktas to vārdos par Orizarsko, Istibaņsko, Zrnovsko, Obleševsko un citiem.

Ielejā ir auglīga augsne un bagātīgs ūdens daudzums, kas šajos dabas apstākļos ir piemērots graudaugu, īpaši rīsu, audzēšanai. Rīsu audzēšana notiek tūkstošiem hektāru platībā, galvenokārt ielejas dibena centrālajā līdzenumā, un rīsu apstrādei uzcelti specializēti uzņēmumi.

Citi graudaugi, ko audzē plašā mērogā, ir kvieši un kukurūza, kā arī auzas, ielejas malās Vinicas reģionā. Lielā mērā pateicoties labvēlīgajiem hidrogrāfiskajiem apstākļiem un augsnes mitrumam, tiek audzētas pupiņas, šī reģiona īpašā šķirne "Pešak", kā arī spināti un pākšaugi, piemēram, zirņi un zaļās pupiņas.

Ieleja atrodas starp Plačkovicas kalnu grēdu (1754 m) dienvidos, Golakas grēdu (1538 m) austrumos, Osogovas grēdu (2085 m) ziemeļos un Goricas, Argulicas un Selces pauguriem (līdz 450 m) rietumos.

 Vēsture 
Saskaņā ar iepriekšējiem testiem, zinātniskie atklājumi liecina, ka ieleja radusies tektonisku ietekmju rezultātā. Izšķiroša nozīme mūsdienu formai un reljefa struktūrai bija tektoniskām kustībām, kas notika pirms oligocēna vidus. Zeme iegrima starp divām lūzuma līnijām: vienu ziemeļu, Osogovas pusē, un otru dienvidu, Plačkovicas pusē. Vēlajā miocēnā un agrīnajā pliocēnā ieleju pārpludināja saldūdens ezers, kas kopā ar citiem blakus esošajiem ezeriem izveidoja Vidusvardaras ezeru. Šī pliocēna ezera dziļums pārsniedza 500 metrus. Pēc baseina ezeru izžūšanas sākās upju fāze reljefa attīstībā un upju reljefa formu veidošanā, kas radīja pašreizējo Kočanu ieleju. Ielejas struktūra ar tās izteiktajiem lūzumiem padara to seismiski diezgan aktīvu, ar 8—9° potenciālu saskaņā ar Merkalli seismisko skalu.Кочани и Кочанско од праисторијата до денес, монографија, Општина Кочани, декември 2003 г.

 Klimats 
Gada vidējā gaisa temperatūra ir 13 °C, kas ierindo šo ieleju starp siltākajām ielejām valstī. Kočanu ieleja ir bagāta ar termālajiem avotiem, īpaši Istibaņas, Dolni Podlogas, Baņas un Krupištes ciemos. Dolni Podlogas ciematā netālu no Kočaniem pastāv divi urbumi 35 metru un 460 metru dziļumā ar ražību 300 litri sekundē un temperatūru no 70 līdz 80 °C. Kočanu ielejas termālā ūdens ārstnieciskās īpašības ir identiskas ūdenim Negorcu pirtīs netālu no Gevgelijas.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Ziemeļmaķedonijas ģeogrāfija