Drogu preču tirgotava

Drogu preču tirgotava bija īpašs farmaceitiskās mazumtirdzniecības veikalu tips, kas darbojās Latvijā no 19. gadsimta beigām līdz 1940. gadam. Šajos veikalos tirgoja bezrecepšu medikamentus, kosmētiku, higiēnas preces un mājsaimniecības ķimikālijas, aizpildot svarīgu nišu starp tradicionālajām aptiekām un parastajiem veikaliem.

 Vēsture 

 Izcelsme 
Drogu preču tirgotavu koncepts attīstījās no viduslaiku garšvielu un zāļu tirgotavām. Pirmie likumdošanas akti, kas regulēja šādu veikalu darbību, radās Venēcijā 12. gadsimtā un pakāpeniski izplatījās uz ziemeļiem caur Baltijas reģionu.

Latvijā drogu preču tirgotavas sāka veidoties 19. gadsimta otrajā pusē, kad reģionā attīstījās rūpniecība un tirdzniecība. Šie veikali atšķīrās no tradicionālajām aptiekām ar mazāk stingru regulējumu un plašāku preču klāstu.

 Uzplaukums neatkarīgajā Latvijā (1918—1940) 
Latvijas neatkarības periodā drogu preču tirgotavas piedzīvoja uzplaukumu. 1927. gadā tika izdoti visaptveroši noteikumi, kas regulēja aptieku, drogu veikalu, ķīmiski-farmaceitisko laboratoriju un līdzīgu uzņēmumu darbību.

Drogu preču tirgotavas galvenokārt koncentrējās Rīgā, īpaši Brīvības ielā un citās galvenajās tirdzniecības ielās. Pazīstamākie piemēri bija:

 S. Levina drogu veikals — darbojās no 1922. līdz 1924. gadam Brīvības ielā 168, vēlāk pārdevis provizoram Notelam Lībermanim
 D. Blūmas drogu veikals — pastāvēja no 1922. līdz 1940. gadam Brīvības ielā 168
 P. Putniņa drogu lieltirgotava — sāka darbu 1928. gadā Matīsa ielā 21
 P. Tāla drogu veikals — darbojās no 1920. līdz 1940. gadam Tērbatas ielā 1/3

 Konkurence un regulējums 
Drogu preču tirgotavu īpašnieki bieži saskārās ar konkurenci no licencētajām aptiekām un ārstiem. 1924. gadā S. Levins bija spiests pārdot savu veikalu, jo nebija nokārtojis drogista eksāmenu. Pirkšanas līgumā ar jauno īpašnieku bija iekļauts konkurences ierobežojums, kas aizliedza Levinam atvērt līdzīgu veikalu rajonā "no Rēveles ielas stūra līdz dzelzceļa viaduktam Brīvības ielā".

 Darbības princips 

 Preču sortiments 
Drogu preču tirgotavas piedāvāja:
 Bezrecepšu medikamentus (sāpju remdētāji, vitamīni, zāļu augu preparāti)
 Kosmētiku un skaistumkopšanas līdzekļus
 Higiēnas preces (ziepes, šampūni, zobu pastas)
 Mājsaimniecības ķimikālijas
 Medicīnas piederumus (termometri, pārsēji, medicīniskās ierīces)

 Atšķirības no aptiekām 
Galvenās atšķirības no tradicionālajām aptiekām:
 Mazāk stingrs regulējums — nevajadzēja licencētu farmaceitu
 Plašāks preču sortiments
 Orientācija uz patērētāju vajadzībām, nevis recepšu medikamentiem
 Konkurētspējīgākas cenas

 Noriets 

 Vācbaltu emigrācija (1939—1941) 

Drogu preču tirgotavu noriets sākās ar 1939. gada nacistu-padomju līgumiem, kas paredzēja vācbaltu iedzīvotāju pārvietošanu uz Vāciju. Farmācijas nozarē emigrēja 355 darbinieki divos emigrācijas viļņos 1939. un 1941. gadā, tostarp daudzi drogu veikalu īpašnieki.

 Padomju nacionalizācija 

1940. gadā, Padomju Savienībai okupējot Latviju, visi privātie uzņēmumi, tostarp drogu preču tirgotavas, tika nacionalizēti. Centralizētajā padomju sistēmā pazuda atšķirība starp dažādiem farmaceitisko preču veikalu tipiem.

 Mantojums 
Drogu preču tirgotavas bija svarīga Latvijas komerciālās kultūras daļa. Tās demonstrēja, kā farmaceitiskā mazumtirdzniecība var pielāgoties vietējām vajadzībām, vienlaikus saglabājot profesionālus standartus.

Mūsdienās līdzīgu funkciju pilda aptieku veikali, kas piedāvā plašu bezrecepšu preparātu un veselības preču klāstu.

 Piezīmes 

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Latvijas Nacionālais arhīvs — vēsturiskie dokumenti

Kategorija:Latvijas uzņēmumi
Kategorija:Rīgas vēsture