Rendsburga

Rendsburga (; ) ir pilsēta Vācijas federālās zemes Šlēsvigas-Holšteinas vidienē un Rendsburgas-Ekenferdes apriņķa administratīvais centrs. Pilsēta izvietojusies uz salas Šlēsvigas un Holšteinas robežupē Eiderē, Ķīles kanāla malā.

 Vēsture 
Kā apdzīvota vieta izveidojusies ap nocietinājumu, ko dāņu jārls Bjorns Svendsens (karaļa Svenda II Estridsena dēls) ap 1100. gadu uzcēla uz salas Eideres upē,Horst Windmann: Schleswig als Territorium. Wachholtz, Neumünster 1954, Stammtafel I. Dāniju un Vāciju savienojoša tirdzniecības ceļa malā.Alfred Gudd: Die Festung Rendsburg. Albers, Rendsburg 2016, S. 11 und 14. Apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta Lībekas Arnolda Slāvu hronikā 1199. gadā kā Reinoldesburha ()."Instante igitur aestate, Canutus rex contra Adolphum exercitum persuxit ad Egdoram in loco, qui Reinoldesburch dicitur". Arnold von Lübeck, Chronica Slavorum. Ed. Lappenberg XXI, VI, 11. Edward Hoop: Geschichte Rendsburgs. S. 31. Eidere vienlaikus kalpoja kā robežupe starp Šlēsvigas hercogisti un Holšteinas grāfisti. Šis apstāklis izraisīja strīdus par apdzīvotās vietas piederību vienai vai otrai zemei. 1250. gadā aristokrātiska arbitrāžas tiesa 12 dižciltīgu vīru sastāvā lēma par labu Holšteinai,Edward Hoop: Geschichte Rendsburgs. S. 46—48. taču pēc Dānijas karaļa Kristiāna I rīkojuma 1460. gadā Rendsburgu atgrieza Šlēsvigai, kas tobrīd bija personālūnijā ar Dānijas kroni.

Kādā 1253. gada dokumentā Rendsburga pieminēta kā apdzīvota vieta, kurai pilsētas tiesības jau ir piešķirtas,SHRU II Nr. 49 vom 20. August 1253 to piešķiršanas gads nav zināms. 1339. gadā Gerhards III apstiprināja Rendsburgas esošās pilsētas tiesības un piešķīra tai plašus zemes īpašumus.StA RD Urk 1002. 

Trīsdesmitgadu kara laikā Rendsburga īslaicīgi nonāca Svētās Romas Impērijas, bet pēc tam Zviedrijas kontrolē. Pēc kara, ap 1660. gadu, pilsētā izvietoja pastāvīgu militāro garnizonu. No 1669. līdz 1673. gadam ap pilsētu izbūvēja cietokšņa mūrus un bastionus, kā rezultātā Rendsburga kļuva par vienu no svarīgākajiem nocietinājumiem Dānijā. Pilsētas vārtus rotāja uzaksts latīņu valodā: EIDORA ROMANI TERMINUS IMPERY — Eidere ir Romas Impērijas robeža.mindretalsliv.dk  (PDF)Edward Hoop: Geschichte Rendsburgs. S. 243—245. Sākot ar 1690. gadu Rendsburgas nocietinājumus atkārtoti pastiprināja, bet tās dienvidu pievārtē veidojās Neiverkas () militārā priekšpilsēta ar radiālu ielu tīklu un centrālo parādes laukumu.

Lai veicinātu iedzīvotāju pieplūdumu jaunajā priekšpilsētā, 1692. gadā Dānijas karalis Kristiāns V atļāva Rendsburgā apmesties ebrejiem. Reaģējot uz ebreju tirgotāju ierašanos, vecpilsētas vācu tirgotāji 1701. gadā dibināja Rendsburgas Tirgotāju kompāniju. Tobrīd saimniecība bija orientēta uz vietējo iedzīvotāju un militārpersonu patēriņu. Kā pirmais eksportējošais uzņēmums 1765. gadā sāka darboties Rendsburgas fajansa fabrika.

Pirmoreiz Baltijas jūru ar Ziemeļjūru savienoja Eiderkanāls, ko no Ķīles līdz Rendsburgai izbūvēja laikā no 1777. līdz 1784. gadam. Tālāk no Rendsburgas līdz Ziemeļjūrai kuģošanai izmantoja Eideres dabīgo plūdumu, tomēr šaurā un līkumotā upe bija piemērota vien nelieliem kuģiem. Rendsburgā atradās slūžas, kas regulēja ūdens līmeni starp Augšeideru un Lejaseideru.

1808. gadā Rendsburgā ieradās spāņu palīgkaraspēks. Saskaņā ar leģendu Dānijas karalis Kristiāns VII, kurš tobrīd uzturējās pilsētā, nomira no insulta, uzskatīdams spāņu karaspēku par naidīgu esam. No komandanta mājas Parādes laukumā par nākamo Dānijas karali pasludināja Frederiku VI. Sestās koalīcijas kara laikā, 1813.—1814. gada mijā, Rendsburgu aplenca apvienotais zviedru un krievu karaspēks. 1827. gadā Rendsburgas ziemeļu priekšpilsētā Bidelsdorfā dibināja Ziemeļvācijas lielāko dzelzs pārstrādes uzņēmumu Carlshütte. 1845. gadā atklāja dzelzceļa līniju līdz Neiminsterei.

Napoleona karu iespaidā Eiropā uzplauka nacionālisms. 1848. gada pavasarī Eiropu pāršalca politisko nemieru un nacionālo revolūciju vilnis, kas skāra arī Dānijas kroņa valdījumā esošo vācu apdzīvoto teritoriju. Šlēsvigas-Holšteinas pagaidu valdības pasludināšanas rītā, , no Ķīles Rendsburgā ieradās speciāls vilciens ar dāņu uniformās tērptiem karavīriem. Nezināmu iemeslu dēļ cietokšņa vārti bija atstāti vaļā, un nemiernieki, vietējo dāņu garnizonu pārsteiguši nesagatavotu, cietoksni ieņēma bez kaujas. Šis notikums kļuva par Pirmā Šlēsvigas kara tiešo cēloni. Nemiernieku atbalstam 5. aprīlī ieradās arī prūšu karaspēks. Kara laikā, 1850. gadā, izcēlās sprādziens munīcijas ražotnē Laboratorium, kas nonāvēja 110 cilvēkus. Karam noslēdzoties, 1851. gadā Rendsburgā sanāca īpaša komisija Vācu Savienības un Dānijas savstarpējās robežas nospraušanai, tomēr tajā pašā gadā, rezultātu nesasniegusi, komisija darbību pārtrauca. No 1852. līdz 1864. gadam Rendsburga atkārtoti nonāca dāņu valdījumā.

Otrā Šlēsvigas kara laikā, 1864. gadā, Rendsburgu ieņēma apvienotais prūšu un austriešu karaspēks, bet 1866. gadā Rendsburgu līdz ar Šlēsvigu un Holšteinu anektēja Prūsija. Kopš tā laika Rendsburga ir palikusi Vācijas sastāvā.

Pilsētas nozīme būtiski pieauga 1895. gadā, kad atklāja Ķīles kanālu, kā rezultātā Rendsburga kļuva par jūras ostu un nozīmīgu kuģubūves centru. Sākotnēji pār kanālu bija ierīkoti divi izgriežamie tilti, taču, lai nodrošinātu nepārtrauktu kuģu un vilcienu kustību, 1913. gadā pār to atklāja 2,5 km garo un 68 metrus augsto Rendsburgas Augsto dzelzceļa tiltu, bet zem tā ierīkoja tiltā iekārtu pārceltuvi gājējiem un vieglajam transportam. Dzelzceļa tiltu ar Rendsburgas dzelzceļa staciju savieno 4,5 km garais Rendsburgas loks, kas izbūvēts nolūkā pārvarēt 38 m augstuma starpību starp tilta klāju un staciju. Lai iekļautos maksimālajā dzelzceļa slīpumā (12%), inženieriem nācās projektēt arī Rendsburgas stacijas peronu pacelšanu par vairākiem metriem. Šīs būves ir vieni no ievērojamākajiem tehnikas pieminekļiem Vācijā un kalpo par pilsētas vietzīmi.

Nacistu partijas varas laikā  Rendsburgas Parādes laukumā rīkoja publisku grāmatu dedzināšanu.Maßgeblich hierzu Regina-Maria Becker: Rendsburg. 9. Oktober 1933 auf dem Paradeplatz. In: Julius H. Schoeps, Werner Treß (Hrsg.): Orte der Bücherverbrennung in Schleswig-Holstein 1933, Hildesheim 2013, S. 61—68. Kristāla nakts laikā  Rendsburgas sinagogai postījumus nodarīja spridzeklis.Schotten S. 91. 1939. gadā ebeju īpašumus piespiedu kārtā pārdeva nacistiem. Holokausta rezultātā īdz 1942. gadam Rendsburgā nebija palicis neviens dzīvs ebrejs.Edward Hoop: Geschichte Rendsburgs. S. 591—594.

Otrā pasaules kara kaujas un aviācijas uzlidojumi pilsētu praktiski neskāra.U. a. Bombenschäden 15.4.1941 in der Kieler Straße, 5.4.1945 im Neuwerk, Eckernförder und Flensburger Straße. Edward Hoop: Geschichte Rendsburgs. S. 606—607  Rendsburga nonāca britu okupācijas zonā. Sākot ar 1943. gadu pilsētu skāra masveida bēgļu, deportēto, ievainoto, karagūstekņu un spaidu darbu veicēju pieplūdums, kā rezultātā iedzīvotaju skaits pieauga no aptuveni 20 000 līdz 37 000.Rendsburger Geschichte rendsburg.de Jauno iedzīvotāju izmitināšanai 1952. gadā uzsāka jaunu mājokļu būvniecību Mastbrukas () apkaimē pilsētas ziemeļrietumos.

 Starptautiskie sakari 
Rendsburgas sadraudzības pilsētas:

  (kopš 2014. g.)
  (kopš 1989. g.)
  (kopš 1992. g.)
  (kopš 1968. g.)
  (kopš 1976. g.)
  (kopš 2004. g.)
  (kopš 1990. g.)
  (kopš 1995. g.)
  (kopš 1975. g.)

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Šlēsvigas-Holšteinas pilsētas