Lielais Londonas smogs

Lielais Londonas smogs (), zināms arī kā Londonas migla, bija plaša gaisa piesārņojuma katastrofa, kas skāra Londonu 1952. gada decembrī. To izraisīja neparasti aukstu laikapstākļu, anticiklona un bezvēja apstākļu kombinācija, kā rezultātā gaisā uzkrājās piesārņotāji, galvenokārt no akmeņogļu dedzināšanas, veidojot biezu smoga slāni pār pilsētu. Smogs ilga no piektdienas, 5. decembra, līdz otrdienai, 9. decembrim, un izklīda, tikai mainoties laikapstākļiem.

Smogs izraisīja milzīgus traucējumus, krasi samazinot redzamību un iekļūstot pat telpās, un tas bija daudz nopietnāks nekā iepriekšējie smoga notikumi, kas bija pazīstami kā "zirņu zupas miglas" (pea-soupers). Sākotnēji valdības medicīniskie ziņojumi lēsa, ka smoga tiešā rezultātā gāja bojā ap 4000 cilvēku, bet vēl 100 000 cilvēku saslima smoga ietekmes uz elpceļiem dēļ. Mūsdienu pētījumi liecina, ka kopējais bojāgājušo skaits bija ievērojami lielāks, sasniedzot 10 000 līdz 12 000.

Lielais smogs tiek uzskatīts par nopietnāko gaisa piesārņojuma gadījumu Apvienotās Karalistes vēsturē un par pagrieziena punktu vides aizsardzības kustībā. Tas veicināja sabiedrības izpratni par saikni starp gaisa kvalitāti un veselību un noveda pie vairākām likumdošanas izmaiņām, tostarp pie Tīra gaisa akta pieņemšanas 1956. gadā (Clean Air Act 1956).

 Priekšvēsture 

 Piesārņojuma avoti 
Aukstuma periods pirms Lielā smoga un tā laikā lika londoniešiem dedzināt daudz vairāk ogļu nekā parasti, lai uzturētu siltumu. Kamēr augstākas kvalitātes "cietās" ogles (piemēram, antracīts) tika eksportētas, lai nomaksātu Otrā pasaules kara parādus, pēckara mājsaimniecībās izmantoja zemas kvalitātes sēru saturošas ogles, kas dūmos palielināja sēra dioksīda daudzumu. Lielajā Londonā darbojās arī vairākas ogļu spēkstacijas, piemēram, Fulhemā, Betersī, Benksaidā un Griničā, kas visas palielināja piesārņojumu. Saskaņā ar Apvienotās Karalistes Meteoroloģijas biroja datiem, katru dienu smoga periodā tika izmestas šādas piesārņojošās vielas: 1000 tonnas dūmu daļiņu, 140 tonnas sālsskābes, 14 tonnas fluora savienojumu un 370 tonnas sēra dioksīda, kas, iespējams, pārvērtās par 800 tonnām sērskābes.

Papildu piesārņojumu radīja transportlīdzekļu izplūdes gāzes, īpaši no tvaika lokomotīvēm un dīzeļautobusiem, kas bija aizstājuši nesen likvidēto elektrisko tramvaju sistēmu.

 Laikapstākļi 
1952. gada 4. decembrī pār Londonu izveidojās anticiklons, izraisot temperatūras inversiju, kurā auksts, stagnējošs gaiss tika iesprostots zem siltāka gaisa slāņa. Rezultātā izveidojās migla, kas, sajaucoties ar dūmiem no māju un rūpnīcu skursteņiem, cietajām daļiņām un citiem piesārņotājiem, piemēram, sēra dioksīdu, radīja noturīgu smogu, kas nākamajā dienā pārklāja galvaspilsētu. Darvas kvēpu daļiņas piešķīra smogam dzeltenīgi zaļu nokrāsu, no kā cēlies nosaukums "zirņu zupas migla". Vēja trūkums neļāva smogam izkliedēties, izraisot bezprecedenta piesārņotāju uzkrāšanos.

 Ietekme 

 Ietekme uz Londonu 
Sākotnēji panikas nebija, jo Londona bija bēdīgi slavena ar savām miglām. Tomēr šī bija biezāka un ilgstošāka nekā jebkad iepriekš. Redzamība samazinājās līdz dažiem metriem, padarot braukšanu ar automašīnu gandrīz neiespējamu.

Sabiedriskais transports, izņemot Londonas metro, tika apturēts, un neatliekamās medicīniskās palīdzības dienests pārtrauca darbu, liekot cilvēkiem pašiem mēģināt nokļūt slimnīcās. Smogs bija tik biezs, ka tas iekļuva pat telpās, kā rezultātā tika atcelti koncerti un kino seansi, jo no skatītāju sēdvietām bija grūti saskatīt skatuves un ekrānus. Tika atcelti arī sporta pasākumi brīvā dabā.

 Ietekme uz veselību 
Dažu nākamo nedēļu laikā medicīnas dienestu apkopotā statistika liecināja, ka migla bija nogalinājusi 4000 cilvēku. Daudzi no upuriem bija ļoti jauni vai gados veci, vai arī viņiem jau bija elpošanas ceļu vai sirds un asinsvadu slimības. 1953. gada februārī tika ziņots, ka miglas dēļ miruši 6000 cilvēku un vēl 25 000 bija pieprasījuši slimības pabalstus.

Mirstība saglabājās paaugstināta vairākus mēnešus pēc miglas. Vēlāki pētījumi atklāja, ka sākotnēji nenovērtēto nāves gadījumu skaits sasniedza kopumā aptuveni 12 000. Lielākā daļa nāves gadījumu bija saistīti ar elpceļu infekcijām, ko izraisīja hipoksija un elpceļu mehāniska nosprostošanās ar gļotām un strutām, kas radās no smoga izraisītām plaušu infekcijām. Galvenokārt tās bija bronhopneimonija vai akūts strutains bronhīts, kas saasināja hronisku bronhītu.

 Ietekme uz vidi un likumdošanu 
Kopš 1952. gada pieņemtie vides aizsardzības tiesību akti, piemēram, 1954. gada Londonas Pilsētas likums (City of London (Various Powers) Act 1954) un 1956. un 1968. gada Tīra gaisa akti (Clean Air Acts), noveda pie gaisa piesārņojuma samazināšanās. Mājsaimniecībām tika piedāvāti finansiāli stimuli, lai aizstātu atklātas ogļu krāsnis ar alternatīvām (piemēram, gāzes apkuri) vai dedzinātu koksu, kas rada minimālu dūmu daudzumu. Neskatoties uz uzlabojumiem, ar tiem nebija pietiekami, lai novērstu vēl vienu smoga gadījumu desmit gadus vēlāk, 1962. gada decembrī.

 Atspoguļojums medijos 
 Lielais smogs ir galvenā tēma Netflix seriāla "Kronis" pirmās sezonas ceturtajā sērijā. Notikuma atspoguļojums tiek uzskatīts par samērā precīzu, lai gan politiskā nozīme un haoss slimnīcās, iespējams, ir pārspīlēts.
 Notikums ir fons seriāla Doctor Who audio lugai The Creeping Death.
 Keitas Vinkleres Dousones grāmata Death in the Air (2017) savij stāstu par Lielo Londonas smogu ar sērijveida slepkavas Džona Kristija darbību.

 Skatīt arī 
 Gaisa piesārņojums

 Atsauces 

Kategorija:Katastrofas Londonā
Kategorija:Vides katastrofas
Kategorija:Smogs
Kategorija:Londona
Kategorija:1952. gads