Miniacina miniacea

Miniacina miniacea ir foraminīferu suga rotaliīdu kārtā un Homotrematīdu dzimtā. Sugu 1766. gadā kā Millepora miniacea aprakstīja vācu dabaszinātnieks Pēteris Simons Pallass. Suga ir izplatīta Vidusjūrā, Egejas, Marmora jūrā un Melnās jūras dienvidu daļā, kā arī Atlantijas okeānā pie Eiropas krastiem, Indijas okeānā pie Maldīvām, Klusā okeāna rietumu daļā, pie Japānas un Ķīnas krastiem u.c.WoRMS, World Register of Marine Species. Miniacina miniacea pārstāvji dzīvo 15—125 metru dziļumā, piestiprinoties bieži vien pie Posidonia oceanica jūraszāļu saknēmFranc Cimerman in Martin R. Langer., Mediterranean Foraminifera, Ljubljana, 1991. 73. lpp., ISBN 86-7131-053-1 (Vidusjūrā), pie aļģēm vai citiem cietiem substrātiem.

 Apraksts 
Čaula ir liela, piestiprinoša. Tā veido neregulāru, izliektu, paugurainu vai kokveidīgu masu, kas pie pamatnes nedaudz izplūst. Čaulas virsma ir daudzveidīgi areolveidīga. Tās krāsojums ir no gaiši rozā līdz sarkanam, retos gadījumos balts. Čaulu veido daudzas sīkas kameras, kas sākotnējā stadijā izvietotas spirāliski, bet vēlāk lielākā vai mazākā mērā regulāros paplašinātu kameru slāņos, kas izplešas virs iepriekšējiem kameru slāņiem tīklveida rakstā, ar sānu sieniņas piltuvveida perforētām invaginācijām. Kokveidīgiem īpatņiem zaru centrālo kodolu veido neregulāras, neperforētas, cilindriskas caurulītes bez septām, kas ārpusē nobeidzas ar lielām, neregulārām, terminālām atverēm, kas bieži vien ir aprīkotas ar sūkļveidīgām spikulām, gan veselām, gan salauztām. Sieniņas ir rupji perforētas. Atveri veido viens vai vairāki ieapaļi caurumi ar apskaujošu fialīna lūpu zaru galos.Debenay, J.P., (2013), A guide to 1,000 Foraminifera from the Southwestern Pacific New Caledonia., IRD Editions, Publication Scientifique du Museum, 1-384, 244 lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Foraminīferas