Latvijas ārpolitika

Latvijas ārpolitika ir Latvijas valsts politikas nozare, kas nosaka valsts attiecības ar citām valstīm, starptautiskajām organizācijām un globālo sabiedrību kopumā. Tās mērķis ir veicināt Latvijas drošību, ekonomisko attīstību, vērtību aizsardzību un starptautisko sadarbību.

 Vēsturiskā attīstība 

Pēc Latvijas Republikas izveides 1918. gadā valsts veidoja divpusējas attiecības ar kaimiņvalstīm un lielvarām un kļuva par Tautu Savienības dalībvalsti 1921. gadā. Ārpolitika šajā laikā bija orientēta uz neitralitātes saglabāšanu un drošības garantiju meklēšanu, it īpaši pēc Briāna-Keloga pakta parakstīšanas.

Latvija centās nostiprināt savu starptautisko atzīšanu un iekļaušanos Eiropas valstu sistēmā. Tā noslēdza vairākus draudzības un neuzbrukšanas līgumus, tostarp ar Padomju Krieviju (1920. gada 11. augustā tika parakstīts Miera līgums) un ar Vāciju (1922), kas bija nozīmīgi soļi valsts starptautiskās drošības nostiprināšanā.

Svarīga loma bija arī t.s. Baltijas Antantei, ko 1934. gadā izveidoja Latvija kopā ar Igauniju un Lietuvu. Šī savienība paredzēja ciešāku sadarbību starp Baltijas valstīm, īpaši ārpolitikas jomā, lai kopīgi aizstāvētu reģiona intereses nestabilajā starptautiskajā situācijā.

Latvija aktīvi piedalījās arī Tautu Savienības darbā, aizstāvot nelielu valstu tiesības un uzsverot nepieciešamību pēc starptautiska kolektīvās drošības mehānisma. 1930. gados, saskaroties ar pieaugošo militāro spriedzi Eiropā, Latvija centās saglabāt neitralitāti un atturēties no militārām aliansēm, tomēr tai trūka pietiekamu garantiju no lielvarām.

 Otrā pasaules kara periods un okupācija 
Lai gan Latvija starptautiski tika atzīta un centās nostiprināt savu suverenitāti, valsts neatkarība beidzās 1940. gadā, kad Padomju Savienība to okupēja saskaņā ar Molotova–Ribentropa pakta slepeno protokolu.

Latviešu diplomātiskās pārstāvniecības turpināja darboties Rietumos, uzturot neatkarības nepārtrauktības principu.

 Atjaunotā neatkarība (pēc 1991. gada) 
Pēc neatkarības atjaunošanas 1991. gadā, Latvijas ārpolitikas prioritāte bija integrācija rietumvalstu struktūrās — Eiropas Savienībā (ES) un NATO, kā arī attiecību normalizēšana ar Krieviju.

1991. gada 17. septembrī Latvija tika uzņemta Apvienoto Nāciju Organizācijā, un nākamajos gados iestājās vairākās starptautiskās organizācijās, piemēram, Eiropas Padomē (1995), Pasaules Tirdzniecības organizācijā (PTO) (1999) un citās.

2004. gads bija īpaši nozīmīgs:

 1. maijā Latvija iestājās Eiropas Savienībā, kļūstot par pilntiesīgu dalībvalsti.
 29. martā Latvija pievienojās NATO, nostiprinot savas drošības garantijas un piederību transatlantiskajai telpai.

Pēc iestāšanās šajās organizācijās Latvijas ārpolitikas uzmanība tika pievērsta aktīvai dalībai starptautiskajās misijās, reģionālai sadarbībai (piemēram, Baltijas valstu sadarbība, NB8) un Eiropas integrācijas padziļināšanai, tai skaitā arī eiro ieviešanai (2014. gadā Latvija pievienojās eirozonai).

Attiecībās ar Krieviju svarīgs jautājums bija Krievijas armijas izvešana no Latvijas teritorijas, kas tika panākta līdz 1994. gadam, un vēlāk — robežlīguma noslēgšana, kas tika ratificēta 2007. gadā. Attiecības ar Krieviju saglabājās sarežģītas, īpaši pēc Krimas aneksijas 2014. gadā un sekojošajiem drošības izaicinājumiem Baltijas reģionā.

Latvija ir aktīvi atbalstījusi Ukrainas teritoriālo integritāti, iestājusies par stingrām sankcijām pret agresoru valstīm un paudusi solidaritāti demokrātiskām kustībām kaimiņreģionos, tostarp Baltkrievijā un Gruzijā. Tāpat Latvija ir piedalījusies NATO kolektīvās aizsardzības pasākumos, tostarp uzņemot sabiedroto spēkus savā teritorijā.

 Stratēģiskie virzieni 

 Eiropas Savienība un NATO 
Latvija iestājās ES un NATO 2004. gadā. Kopš tā laika valsts aktīvi piedalās ES kopējā ārpolitikā un drošības politikā, kā arī NATO militārajās un politiskajās iniciatīvās, tostarp operācijās Afganistānā, Irākā un Baltijas gaisa telpas patrulēšanā.

 Attiecības ar kaimiņvalstīm 
Svarīgas ir attiecības ar Lietuvu, Igauniju un Poliju, ar kurām Latvija sadarbojas reģionālās iniciatīvās, piemēram, Trīs jūru iniciatīvā un Baltijas Asamblejā.

Attiecības ar Krieviju pēc 2014. gada būtiski pasliktinājās saistībā ar Krimas aneksiju un karu Ukrainā. Latvija konsekventi atbalsta Ukrainas teritoriālo integritāti un aktīvi iestājas par sankcijām pret Krieviju.

 Dalība starptautiskajās organizācijās 
Latvija ir vairāku starptautisko organizāciju dalībvalsts, tostarp:
 Apvienoto Nāciju Organizācijā (ANO),
 EDSO,
 Eiropas Padomē,
 PTO,
 Baltijas jūras valstu padomē.

 Ekonomiskā diplomātija 
Svarīga Latvijas ārpolitikas daļa ir ekonomiskās intereses: ārvalstu investīciju piesaiste, eksportspējas veicināšana un atbalsts diasporai. Tiek stiprināta sadarbība ar tādām valstīm kā Vācija, ASV, Ķīna, Japāna, Lielbritānija u.c.

 Mūsdienu izaicinājumi 
 Hibrīdkarš un dezinformācija,
 klimata pārmaiņu ietekme uz drošību,
 enerģētiskā drošība un atkarības samazināšana no Krievijas,
 migrācija un robežu aizsardzība,
 digitālā diplomātija un kiberdrošība.

 Ārlietu vadība 
Latvijas ārpolitiku veido Ārlietu ministrija, Ministru kabinets un Valsts prezidents, kuram saskaņā ar Satversmi ir tiesības pārstāvēt valsti starptautiskajās attiecībās, slēgt līgumus un akreditēt diplomātiskos pārstāvjus.

 Skatīt arī 

 Latvijas valsts atzīšana de iure
 Latvijas pievienošanās Eiropas Savienībai
 Saprašanās un sadarbības līgums starp Latviju, Lietuvu un Igauniju
 Latvijas—Polijas attiecības (1919—1939)
 Latvijas—Padomju Krievijas attiecības (1920—1940)

 Ārējās saites 
 Ārlietu ministrijas oficiālā mājaslapa
 Saeimas Ārlietu komisija
 Latvijas Ārpolitikas institūts

Kategorija:Latvijas ārpolitika
Kategorija:Latvijas starptautiskās attiecības
Kategorija:Latvijas politika