Federalizācija

Federalizācija ir politisks un administratīvs process, kurā tiek veidota vai pārveidota federāla valsts, sadalot varu starp centrālo valdību un reģionālajām vienībām (piemēram, štatiem, provincēm, kantoniem vai autonomajiem reģioniem). Federalizācijas rezultātā valsts kļūst par federāciju, kurā katrai administratīvajai vienībai ir noteikts autonomijas līmenis un pašpārvaldes tiesības, kas garantētas konstitūcijā.

 Federalizācijas principi 
Federalizācija parasti balstās uz šādiem pamatprincipiem:

 Varas dalīšana — pārvaldes kompetences tiek sadalītas starp centrālo valdību un reģionālajiem subjektiem.
 Autonomija — federācijas sastāvdaļām ir tiesības patstāvīgi pieņemt lēmumus noteiktās jomās, piemēram, izglītībā, veselības aprūpē vai nodokļu politikā.
 Konstitucionālā aizsardzība — reģionālo vienību tiesības un statuss ir nostiprināti valsts konstitūcijā, un tās nevar vienpusēji likvidēt centrālā valdība.
 Divlīmeņu pārvalde — eksistē gan federālā, gan reģionālā likumdošana un tiesu sistēma.
 Subsidiaritāte — lēmumu pieņemšana notiek tuvāk pilsoņiem, un centrālā vara iejaucas tikai tad, ja reģionālās vienības nespēj efektīvi rīkoties patstāvīgi.

 Federalizācijas iemesli 
Federalizācija parasti notiek šādu iemeslu dēļ:

 Etniskā un kultūras daudzveidība — dažādām etniskajām vai kultūras grupām tiek piešķirta autonomija, lai mazinātu konfliktus (piemēram, Šveice, Beļģija).
 Liela teritoriālā platība — lielās valstīs federalizācija palīdz efektīvāk pārvaldīt teritoriju (piemēram, ASV, Kanāda, Krievija, Brazīlija, Indija).
 Vēsturiskās tradīcijas — dažas federācijas veidojas, apvienojoties vairākām valstīm vai tām līdzīgiem veidojumiem, kas saglabā zināmu autonomiju (piemēram, Vācija, Šveice).
 Ekonomiski un politiski apsvērumi — reģioniem tiek dota lielāka rīcības brīvība ekonomikas un sociālās politikas jautājumos.

 Federalizācijas piemēri pasaulē 
Daudzas valstis ir veikušas federalizāciju, izveidojot federatīvas pārvaldes sistēmas:

 ASV — viena no vecākajām federācijām, kurā štatiem ir ievērojama autonomija.
 Vācija — federācija ar 16 federālajām zemēm, katrai no tām ir sava konstitūcija un valdība.
 Šveice — kantonu federācija ar augstu reģionālās autonomijas līmeni.
 Kanāda — provinces un teritorijas bauda plašas pilnvaras, īpaši franču valodā runājošais Kvebeks.
 Indija — federācija, kurā štatiem ir nozīmīgas pilnvaras, īpaši attiecībā uz izglītību un veselības aprūpi.

 Atšķirība starp federāciju un unitāru valsti 
FederācijaUnitāra valstsVaras dalīšana starp centrālo un reģionālo valdībuCentrālā valdība kontrolē visus līmeņusReģionālajām vienībām ir konstitucionāli garantēta autonomijaReģioni ir pakļauti centrālajai valdībaiPiemēri: ASV, Vācija, Šveice, IndijaPiemēri: Francija, Latvija, Zviedrija

 Federalizācijas problēmas 
Lai gan federalizācija var nodrošināt efektīvāku pārvaldību un mierīgākas attiecības starp dažādiem reģioniem, tā var radīt arī problēmas:

 Politiskā nestabilitāte — ja reģionālās vienības prasa pārāk lielu autonomiju, federācija var saskarties ar dezintegrācijas draudiem (piemēram, Spānijā ar Kataloniju).
 Ekonomiskā nevienlīdzība — dažādiem reģioniem var būt atšķirīgas ekonomiskās iespējas, kas var izraisīt nesaskaņas starp bagātākajiem un nabadzīgākajiem reģioniem.
 Administratīvā sarežģītība — federālās sistēmas bieži ir birokrātiski sarežģītākas nekā unitārās valstis.

 Federalizācija Eiropas Savienībā 
ES federalizācija ir diskusiju temats, jo daļa politisko spēku iestājas par dziļāku integrāciju un federālās Eiropas izveidi, kamēr citi vēlas saglabāt vai palielināt esošo dalībvalstu suverenitāti.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Federālisms