Mēzas-Argonas ofensīva

Mēzas-Argonas ofensīva () bija galvenā Antantes sabideroto Pirmā pasaules kara pēdējās ofensīvas operācija, kas norisinājās visā Rietumu frontē. Tā norisinājās no 1918. gada 26. septembra līdz 1918. gada 11. novembrim, kopā 47 dienas. Mēzas–Argonas ofensīva bija lielākā operācija ASV militārajā vēsturē, iesaistot 1,2 miljonus amerikāņu karavīru, jūrnieku un jūras kājnieku, kā arī 800 000 franču un 850 Siāmas karavīru. Tā ir arī nāvējošākā kampaņa Amerikas Savienoto Valstu armijas vēsturē, kuras rezultātā dzīvību zaudēja vairāk nekā 350 000 cilvēku, tostarp 28 000 vāciešu, 26 277 amerikāņi un nezināms skaits franču. Amerikāņu zaudējumus palielināja daudzu karavīru militārās pieredzes trūkums, operācijas sākuma fāzēs izmantotā taktika un plaši izplatītais globālās gripas epidēmijas uzliesmojums.

Šī ofensīva bija nozīmīgākā Amerikas ekspedīcijas spēku (American Expeditionary Forces, AEF) iesaistīšanās Pirmajā pasaules karā. Tā bija viena no sabiedroto uzbrukumu sērijām, Simts dienu ofensīvas laikā, kas noveda pie kara noslēguma. Tā bija AEF lielākā un asiņainākā operācija visā karā, lai gan, ņemot vērā citu Rietumu frontes kauju mērogu, tās apjoms bija ierobežots un pati operācija bija sekundāra, jo tā bija tālu no galvenās sabiedroto uzbrukuma ass.
 Stratēģiskā situācija 
Līdz ar Sentmišelas operācijas pabeigšanu tika pabeigta sabiedroto pavēlniecības plāna pirmā daļa 1918. gada kampaņas otrajai pusei. Stratēģiskā situācija Pirmā pasaules kara frontēs daudzējādā ziņā uzlabojās par labu Antantei. Sabiedrotajiem izdevās panākt izšķirošu spēku pārsvaru pār Vāciju. 1918. gada septembrī Antantes spēkos Rietumeiropas teātrī bija 211 kājnieku un 10 kavalērijas divīzijas pret 190 vācu kājnieku divīzijām. Augusta beigās amerikāņu karavīru skaits Francijā sasniedza aptuveni 1,5 miljonus cilvēku.

Iegūtā labvēlīgā situācija lika sabiedroto pavēlniecībai pieņemt lēmumu sākt vispārēju ofensīvu 1918. gada rudenī, nevis 1919. gadā, kā bija plānots iepriekš. Jau augusta beigās sākās pēdējās ofensīvas plāna izstrāde, un 3. septembrī tas kopumā tika noformēts kā nododamās direktīvas veidā no franču karavadoņa Foša Petēnam, Heigam un Peršingam. Plāns paredzēja gandrīz visiem sabiedroto spēkiem vienlaicīgi veikt spēcīgus uzbrukumus saplūstošos virzienos.

Īpaši lielas cerības sabiedroto pavēlniecība lika uz Francijas un Amerikas kopīgo ofensīvu (Mēzas-Argonas operācija). Amerikāņu divīzijām virzoties uz priekšu Mezjēras apgabalā, vācu karaspēku, ko no frontes spieda britu armijas un no labā flanga Flandrijas armijas grupa, varēja ielenkt ar mazāko sabiedroto spēku virzību uz ziemeļiem no Mezjēras.
 Kaujas gaita 
26. septembrī pulksten 5.30 pēc desmit stundu ilgas artilērijas apšaudes Francijas 4. armija un pēc piecām minūtēm pēc trīs stundu ilgas artilērijas apšaudes aizsegā ASV Pirmā armija ar lidmašīnu un tanku atbalstu sāka uzbrukumu vācu pozīcijām frontē no Sjupas upes līdz Mēzai, kas stiepās aptuveni 90 km garumā. Viņiem pretī stājās tikai 13 vācu kājnieku divīzijas.

Jau pirmajā ofensīvas dienā amerikāņi ar savu spēku centru iekļuva vācu pozīciju dziļumā par 6-9 km. Sānos, uz rietumiem no Mēzas upes un Argonas meža viņu uzbrukumi bija neveiksmīgi. Pirmās ofensīvas dienas rezultāti bija nenozīmīgi arī Francijas 4. armijai, kurai izdevās izvirzīties tikai 3-4 km dziļumā. Turpmākajās dienās, no 27. līdz 30. septembrim, šo frontes posmu aizstāvošais vācu karaspēks, saņēmis nelielus papildspēkus, izrādīja sīvu pretestību, kā rezultātā sabiedroto virzīšanās uz priekšu notika tikai ienaidniekam pamazām atkāpjoties.

Bet galvenais ofensīvas neveiksmes faktors nebija vācu karaspēka pretestība, bet gan amerikāņu pavēlniecības nelielā kaujas pieredze. Jau no pirmās ofensīvas dienas visi ceļi 1. un 2. amerikāņu armijas aizmugurē bija pārpildīti ar tehniku un karavīriem un mēģinājums ievest kaujā papildspēkus izraisīja tikai vēl lielāku zaudējumu pieaugumu un armijas aizmugures dezorganizāciju.

Kamēr 1. amerikāņu armija savās vienībās atjaunoja kārtību, Francijas 5. armija devās ofensīvā starp Reimsu un  
Ēnas upi. 3. oktobrī Piektā armija kopā ar 4. armiju atspieda ienaidnieku starp Ēnas un Veilas upēm uz Berijaubakas pilsētiņu.

4. oktobrī 1. amerikāņu armija atsāka ofensīvu, taču tā virzījās ārkārtīgi lēni un ar lieliem zaudējumiem. 8. oktobrī uzbrukumā devās arī 10. franču armija. Bet tas nedeva vēlamos panākumus.
 Galerija 

 Atsauces 

 Literatūra 







 Lengel, Edward G., ed. A Companion to the Meuse-Argonne Campaign (Wiley-Blackwell, 2014). xii, 537 pp.






 Yockelson, Mitchell. Forty-Seven Days: How Pershing's Warriors Came of Age to Defeat at the German Army in World War I (New York: NAL, Caliber, 2016) 

 Ārējās saites 
 Battlefield Experience: The Meuse–Argonne Offensive at American Battle Monuments Commission
 The Meuse–Argonne Offensive at U.S. National Archives and Records Administration
 The Meuse–Argonne Offensive Interactive at American Battle Monuments Commission
 This Day in History, September 26, 1918: The Meuse-Argonne Campaign Begins at American Battle Monuments Commission

Kategorija:Pirmais pasaules karš
Kategorija:Eiropas vēsture
Kategorija:20. gadsimts
Kategorija:1918. gads
Kategorija:20. gadsimta kaujas
Kategorija:Kaujas Francijas teritorijā
Kategorija:Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kategorija:Kaujas ar ASV piedalīšanos