Pozitīvā diskriminācija

Pozitīvā diskriminācija (angļu: positive discrimination / affirmative action) ir sociālās politikas princips, kura mērķis ir izlīdzināt vēsturiski pastāvējušu vai pastāvošu nevienlīdzību, nodrošinot priekšrocības vai atbalstu noteiktām sabiedrības grupām, kas iepriekš bijušas pakļautas diskriminācijai. Šīs grupas var ietvert minoritātes pēc etniskās, rasu, dzimuma, sociālās izcelsmes vai citiem identitātes aspektiem.

Pozitīvā diskriminācija izpaužas kā īpašu kvotu, prioritāras piekļuves, finansiāla atbalsta vai citu priekšrocību piešķiršana noteiktām grupām izglītībā, nodarbinātībā, valsts pārvaldē un citās jomās. Šīs politikas deklarētais mērķis nav radīt jaunu nevienlīdzību, bet gan kompensēt vēsturiskas netaisnības un veicināt vienlīdzīgas iespējas visiem sabiedrības locekļiem.

Piemēram, daudzās valstīs augstskolām ir atļauts piešķirt priekšrocības studentiem no nepietiekami pārstāvētām etniskajām grupām; uzņēmumos vai valsts institūcijās var noteikt dzimumu līdzsvara kvotas vadības amatos vai valsts iepirkumos var dot priekšrocības uzņēmumiem, kurus vada minoritāšu pārstāvji.

Pozitīvā diskriminācija ir pretrunīgi vērtēts jautājums. Tās atbalstītāji uzsver, ka bez šādiem pasākumiem nav iespējams panākt reālu vienlīdzību sabiedrībā, jo formāla vienlīdzība bieži nenozīmē faktisku iespēju vienlīdzību. Savukārt kritiķi apgalvo, ka pozitīvā diskriminācija pati par sevi radot jaunu netaisnību, diskriminējot indivīdus no tradicionāli privileģētām grupām neatkarīgi no viņu personīgajiem nopelniem vai situācijas.

Mūsdienu demokrātiskajās valstīs pozitīvā diskriminācija tiek izmantota kā pagaidu instruments, lai uzlabotu iekļaušanu, mazinātu strukturālo nevienlīdzību un veicinātu sociālo saliedētību. Tomēr tās piemērošanai bieži nepieciešams līdzsvars starp individuālajām tiesībām un kolektīvā taisnīguma ideāliem, par kura atrašanās vietu turpinās asi strīdi.

 Ārējās saites 

Kategorija:Socioloģija