Maksis Brants

Maksis Teodors Brants (, 1890—1972) bija vācbaltiešu ārsts patologs un ornitologs, Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības prezidents (1934—1936).

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1890. gadā 27. septembrī Kronštates garnizona kara flotes ārsta Voldemāra Branta (1846—1920) un viņa sievas Vilhelmīnes, dzimušas Razevskas (1851—1925), ģimenē.
Mācījās Kronštates Aleksandra ģimnāzijā, tad Rīgas fon Elca privātģimnāzijā. Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1908—1910), tad Berlīnes un Freiburgas Universitātēs. Pēc ārsta diploma saņemšanas Tērbatas Universitātē 1913. gadā Maksis Brants sāka strādāt Tērbatas Universitātes Medicīnas klīnikā par profesora Kārļa Dehio asistentu. 1914. gadā papildinājās Cīrihes Higiēnas institūtā par seroloģiskajām diagnostikas metodēm.

Pirmā pasaules kara laikā Brants strādāja Rīgas pilsētas 2. slimnīcā iekārtotajā kara hospitālī, 1920. gada janvārī bija Latgales partizānu pulka ārsts, pulks piedalījās Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijā.
Pēc kara beigām 1921. gada aprīlī Maksis Brants sāka strādāt Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes Patoloģijas institūtā kā profesora Romāna Adelheima asistents. 1926. gadā aizstāvēja dr. med. disertāciju "Par reģeneratoriskām parādībām plaušās un viņu attiecībām ar pirmatnēju plaušu vēzi", pamatojoties uz klīnisko autopsiju novērojumiem un eksperimentu rezultātu publikācijām vairākos zinātniskos izdevumos. 1927. gadā Brants ar habilitācijas darbu "Par taukaudu attīstību pleirā" kļuva par privātdocentu un LU Patoloģijas institūta prozektoru. No 1932. līdz 1934. gadam Brants bija Rīgas Praktizējošo ārstu biedrības viceprezidents, no 1934. gada līdz 1936. gadam biedrības prezidents. 1934. gadā viņš bija Latvijas Vēža apkarošanas biedrības līdzdibinātājs, no 1935. gada līdz 1939. gadam Rīgas Dabas pētnieku biedrības viceprezidents. Pēc profesora Adelheima nāves Maksi Brantu 1938. gadā ievēlēja par katedras vadītāju un 1939. gadā par docentu.PATOLOGANATOMA MAKŠA BRANDTA ZINĀTNISKĀ UN PEDAGOĢISKĀ DARBĪBA LATVIJAS UNIVERSITĀTĒ Valentīna Gordjušina, Tomass Ernests Ansons, Otto Buls

Pēc Otrā pasaules kara sākuma vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gadā docents Brants pārcēlās uz dzīvi Vācijas okupētajā Poznaņā, kur vadīja pilsētas slimnīcas patoloģijas nodaļu un no 1941. gada bija Poznaņas Universitātes patoloģijas profesors.
Pēc kara beigām bija prozektūras vadītājs Potsdamas pilsētas slimnīcā Padomju okupācijas zonā. 1948. gadā jaundibinātā Berlīnes Brīvā Universitāte viņu ievēlēja par Patoloģijas katedras profesoru un viņš pārcēlās uz Berlīnes Rietumu zonu, līdztekus Maksis Brants līdz 1958. gadam strādāja par Patoloģijas institūta vadītāju Moabitas slimnīcā.
1951. gadā Maksis Brants dibināja Austrumeiropas institūta Medicīnas sekciju un līdz 1966. gadam bija tās vadītājs. 1958. gadā Maksis Brants pensionējās.

Miris 1972. gada 9. janvārī Rietumberlīnē.Baltische Historische Kommission (BHK), 2025

 Atsauces 



Kategorija:1890. gadā dzimušie
Kategorija:1972. gadā mirušie
Kategorija:Latvijas ārsti