Eduards Frišs

Eduards Vilhelms Frišs (, 1833—1907) bija vācbaltiešu jurists un ierēdnis (īstenais slepenpadomnieks). Krievijas Impērijas Valsts padomes priekšsēdis, kad tā pēc 1905. gada revolūcijas 1906. gadā sāka pildīt Krievijas Impērijas parlamenta augšpalātas funkcijas, pastāvot līdztekus Krievijas Impērijas Valsts Domei.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1833. gada 26. maijā Rīgā Valsts Komercbankas direktora, valsts padomnieka Augusta Vilhelma Friša (1779—1867) un viņa sievas Marijas Amālijas, dzimušas Brimmeres (1802—1973), ģimenē.
Mācījās Pēterburgas Juridiskajā augstskolā un 1853. gadā sāka strādāt Krievijas Impērijas Senātā, vēlāk bija Astrahaņas guberņas prokurors. 1860. gadā viņu iecēla par Senāta 2. departamenta galveno sekretāru, bet 1862. gadā — par Senāta 4. departamenta vadītāju. 1866. gadā Frišs kļuva par virsprokurora palīgu, 1870. gadā par Senāta Kriminālkasācijas departamenta virsprokuroru. 1872. gadā kļuva par Senāta Kasācijas departamentu Ģenerālās asamblejas virsprokurora pienākumu izpildītāju. 1873. gadā viņš bija cietuma daļas pārveides projekta galīgās apspriešanas komitejas loceklis. 1874. gada 14. jūlijā viņu iecēla par senatoru.
No 1876. līdz 1883. gadam Frišs bija Tieslietu ministra vietnieks, 1881. gadā viņš vadīja jaunā Kriminālkodeksa izstrādes komisijas redakciju, bet 1882. gadā sāka darboties Civilkodeksa izstrādes komisijā.

1883. gadā viņš kļuva par Valsts padomes deputātu, bija Valsts padomes kodifikācijas nodaļas galvenais vadītājs (1883—1893), vadīja dažādas darba grupas
1887. gadā kļuva par valsts sekretāru, 1900. gadā par Starptautiskās šķīrējtiesas Pastāvīgās palātas locekli. Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja II vārdā viņš atklāja Pirmās Valsts domes sēdi un no 1906. gada 20. maija bija Valsts padomes priekšsēdētājs.

Miris 1907. gada 31. martā Pēterburgā.Baltische Historische Kommission (BHK), 2025

 Atsauces 

Kategorija:Vācbaltieši
Kategorija:Latvijas juristi
Kategorija:Krievijas Impērijas īstenie slepenpadomnieki