Paihojs

Paihojs (; no ņencu valodas — ‘Akmens grēda’) ir stipri izdēdējusi kalnu grēda Krievijas ziemeļos, Urālu kalnu turpinājums Jugras pussalā. Administratīvi atrodas Ņencu autonomā apvidus ziemeļaustrumos. Stiepjas  garumā dienvidaustrumu—ziemeļrietumu virzienā no Polārajiem Urāliem līdz Jugorskijšara šaurumam; orogrāfiski tālāk turpinās Vaigačas salā. Dienvidrietumos grēdai piekļaujas Pečoras zemiene. Augstākais kalns ir Moreizs 423 m vjl grēdas vidusdaļā. Grēda veidota no kristāliskajiem slānekļiem un nogulumiežiem (smilšakmeņiem, kaļķakmeņiem, merģeļiem). Nogāzēs sūnu—ķērpju, zāļu, krūmu tundra. Atrodas mūžīga sasaluma joslā.

Pirmais no eiropiešiem Paihoja grēdu atklāja Sanktpēterburgas Botāniskā dārza biologs Aleksandrs fon Šrenks 1837. gada augustā, kurš pētīja Vaigačas salu Paihoja dienvidu nogāzi; savu ekspedīcijas atskaiti gan publicēja tikai 1848. gadā. Detalizēti grēdu pētīja Ernsta Hofmaņa vadītā Krievijas ģeogrāfiskās biedrības ekspedīcija 1847.—1850. gadā.

 Atsauces

 Ārējās saites 

Kategorija:Krievijas kalnu grēdas
Kategorija:Urāli