Rūdolfs Nurejevs

Rūdolfs Nurejevs (, dzimis , miris ) bija tatāru izcelsmes Padomju Savienības, vēlāk Austrijas, baletdejotājs, horeogrāfs un mākslinieciskais vadītājs, kurš tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta izcilākajiem un harizmātiskākajiem skatuves māksliniekiem.Lord of the dance – Rudolf Nureyev at the National Film Theatre, London, 1–31 January 2003 , by John Percival, The Independent, 26 December 2002.Rudolf Nureyev, Charismatic Dancer Who Gave Fire to Ballet's Image, Dies at 54 , by Jack Anderson, The Independent, 7 January 1993.

 Biogrāfija 
Nurejevs izglītību ieguva Ļeņingradas Valsts horeogrāfijas skolā un uzsāka savu karjeru Marinskas (tolaik Kirova) baletā. Viņa izcilā tehniskā meistarība, dinamiskā kustība uz skatuves un mākslinieciskā ekspresija ātri padarīja viņu par baleta sensāciju. 1961. gadā, viesojoties ar padomju trupu Parīzē, Nurejevs atteicās atgriezties Padomju Savienībā un pieprasīja politisko patvērumu Francijā, kļūstot par vienu no pirmajiem augsta līmeņa māksliniekiem, kas Aukstā kara laikā pārbēga no Padomju Savienības uz Rietumiem.

Pēc pārcelšanās uz Rietumiem Nurejevs kļuva par pasaules mēroga zvaigzni, īpaši pateicoties sadarbībai ar britu baletdejotāju Margotu Fonteinu, ar kuru viņš izveidoja leģendāru duetu Londonas Karaliskajā baletā. Viņš uzstājās prestižākajos teātros visā pasaulē, paplašināja vīriešu lomām baletā paredzēto tehnisko un dramatisko potenciālu, kā arī ieguva Austrijas pilsonību un vēlāk vadīja Parīzes operas baletu (1983–1989). Nurejeva ietekme pārsniedza tradicionālā baleta robežas; viņš kļuva par kultūras ikonu, kas pārstāvēja gan māksliniecisku brīvību, gan individualitāti, gan radošo drosmi. Viņa ieguldījums baletā un skatuves mākslā visā pasaulē tiek uzskatīts par nozīmīgu pagrieziena punktu klasiskā un modernā baleta attīstībā.

 Pēdējie gadi 
1984. gadā Nurejevam veiktais HIV tests bija pozitīvs. Viņš tam nepievērsa īpašu uzmanību un turpināja baleta karjeru. Nurejeva stāvoklis sāka ievērojami pasliktināties tikai 1991. gada vasarā un slimības pēdējā fāze sākās 1992. gada pavasarī. 1992. gada martā pēc atgriešanās Parīzē no festivāla Tatarstānā sākās drudzis, viņu ievietoja slimnīcā, operēja perikarda iekaisuma dēļ.

Nurejeva pēdējā publiskā uzstāšanās bija 1992. gada 8. oktobrī, jauna baleta "Bajadēra" iestudējuma pirmizrādē Parīzes Garnjē operā. 1992. gada 20. novembrī Nurejevs atkal nonāca slimnīcā un palika tur līdz savai nāvei no AIDS komplikācijām. Miris 54 gadu vecumā, 1993. gada 6. janvārī. Atvadīšanās no Nurejeva notika Parīzes Garnjē operas nama marmora vestibilā. Apglabāts Sainte-Geneviève-des-Bois krievu pareizticīgo kapsētā, netālu no Parīzes.

 Filmas par Nurejevu 
Par Rūdolfu Nurejevu uzņemtas vairākas dokumentālās filmas.

2018. gadā iznāca biogrāfiska filma "Nurijevs. Baltais krauklis", kas balstīta uz Džūlijas Kavanahas grāmatu Rudolf Nureyev: The Life. Šīs filmas režisors bija Reifs Fainss. Rūdolfu Nurejevu attēloja aktieris un baletdejotājs Oļegs Ivenko.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:PSRS baletdejotāji
Kategorija:Austrijas baletdejotāji
Kategorija:Pārbēdzēji
Kategorija:Ar Goda Leģiona ordeni apbalvotie