Voroņežas kauja (1942)

Voroņežas kauja notika 1942. gada jūlijā Otrā pasaules kara Austrumu frontē starp Vācijas un Padomju Savienības spēkiem. Tā bija daļa no vācu Fall Blau ("Blau" plāns) ofensīvas, kuras mērķis bija ieņemt Dienvidkrieviju, Kaukāzu un nodrošināt stratēģiskos resursus, īpaši naftas laukus.

Kauja sākās 1942. gada 28. jūnijā, kad Vācijas armijas grupa "Dienvidi" (Heeresgruppe Süd) uzsāka plašu uzbrukumu. Vācijas 4. tanku armija ģenerāļa Hermana Hota vadībā un 2. armija uzbruka Voroņežai, lai iegūtu stratēģisko kontroli pār Donas upes reģionu. Viņiem pretī stājās Padomju Brjanskas fronte maršala Filipa Goļikova vadībā. Līdz 6. jūlijam vācieši, izmantojot 2. tanku armiju un Ungārijas 2. armiju, izlauzās cauri padomju aizsardzībai un ieņēma lielāko daļu pilsētas. Tomēr sīva pretestība, īpaši pilsētas ielu kaujās, aizkavēja vāciešus. Sarkanā armija izveidoja pretuzbrukumus un turpināja kontrolēt dažas pilsētas daļas, neļaujot vāciešiem pilnībā nostiprināties.

Lai gan Voroņeža nonāca vācu kontrolē, tā kļuva par asiņainu un ilgu cīņu vietu. Vācijas spēki zaudēja vērtīgo laiku, kas bija nepieciešams galvenajam mērķim — uzbrukumam Kaukāzam un Staļingradai. Sarkanā armija pēc dažiem mēnešiem sāka pretuzbrukumu, un 1943. gada janvārī Voroņeža tika atbrīvota. Šī kauja ir nozīmīga kā daļa no Staļingradas kaujas priekšvēstures, jo tā vājināja vācu spēkus un deva Padomju Savienībai iespēju sagatavot pretuzbrukumu.

 Ārējās saites 

Kategorija:Otrais pasaules karš