Ļaunums

Ļaunums ir jēdziens, kas raksturo morāli negatīvas darbības, īpašības vai nodomus. Tas bieži tiek pretstatīts labajam un tiek apspriests filozofijā, ētikā, reliģijā un psiholoģijā. Ļaunumu var saprast kā tīšu kaitējuma nodarīšanu citiem vai kā sistēmisku netaisnību, kas rada ciešanas. Ļaunums ir komplekss un daudzšķautņains jēdziens, kura izpratne mainās atkarībā no kultūras, vēstures un individuālās pieredzes.

Filozofijā ļaunumu bieži apskata saistībā ar morāli un brīvo gribu. Sengrieķu filozofs Platons uzskatīja, ka ļaunums rodas no nezināšanas, savukārt Aristotelis to saistīja ar tikumu trūkumu. Kristīgajā filozofijā Svētais Augustīns ļaunumu definēja kā labā trūkumu, bet Imanuels Kants ļaunumu saistīja ar cilvēka spēju rīkoties pretēji morālajam likumam.

Daudzās reliģijās ļaunums tiek saistīts ar Sātanu, grēku vai dēmoniskiem spēkiem. Kristietībā ļaunums tiek uztverts kā novirzīšanās no Dieva gribas, bet budismā ciešanas un ļaunums rodas no neziņas un pieķeršanās pasaulīgām lietām.

Psiholoģijā ļaunumu bieži skaidro ar personības traucējumiem, sociālo vidi un audzināšanu. Piemēram, Stenlija Milgrama eksperimenti parādīja, ka cilvēki var veikt ļaunas darbības autoritātes ietekmē. Socioloģijā ļaunumu analizē saistībā ar sociālo netaisnību, vardarbību un diskrimināciju.

Ļaunuma tēma bieži sastopama literatūrā, mākslā un kino. Klasiski piemēri ir Šekspīra "Makbets", Johana Volfganga fon Gētes "Fausts" un Ļeva Tolstoja "Karš un miers", kuros tiek attēlotas ļaunuma formas un tā sekas.

 Atsauces 

Kategorija:Metafizikas jēdzieni
Kategorija:Sociālā filozofija
Kategorija:Reliģijas filozofija
Kategorija:Noziedzība