Ķīnas imperators

Visā Ķīnas vēsturē "imperators" () bija augstākais tituls, kas piederēja monarhiem, kuri pārvaldīja Ķīnu. Tradicionālajā ķīniešu politiskajā teorijā, imperators bija "Debesu dēls", autokrāts ar dievišķu mandātu, lai pārvaldītu visu zem debesīm. Imperatorus pēc nāves pielūdza imperatora kulta ietvaros. Imperatoru patrilaterālā (tēva) līnija veidoja dinastiju. Ķīnas imperators bija absolūts monarhs.

Haņu dinastijas laikā konfūcisms kļuva par oficiālo politisko teoriju. Imperatora absolūtā autoritāte bija saistīta ar dažādiem pienākumiem un morāli. Uzskatīja, ka to neievērošana atņem dinastijas Debesu mandātu un attaisno tās gāšanu. Praksē imperatori dažkārt izvairījās no stingriem pēctecības noteikumiem, un dinastiju šķietamās "neveiksmes" tika sīki aprakstītas oficiālajās vēsturēs, ko rakstīja viņu veiksmīgie aizstājēji vai pat vēlākās dinastijas. Imperatora varu ierobežoja arī imperiālā birokrātija, kurā strādāja zinātnieki-ierēdņi un dažu dinastiju laikā arī einuhi. Imperatoru ierobežoja arī pēcteča saistības pret savu senču politiku un dinastijas tradīcijām.

 Piezīmes un atsauces 

 Piezīmes 

 Atsauces 

 Ārējās saites 


Kategorija:Tituli Ķīnā
Kategorija:Ķīnas valsts vadītāji
Kategorija:Ķīnas vēsture