Giroptihi

Giroptihi (Gyroptychius) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (Osteolepiformes) ģintīm. Ģinti 1848. gadā izveidoja īru zoologs un paleontologs Frederiks Makojs. Ģints tipiskā suga ir Dipterus agassizi (Traill, 1841) jeb Gyroptychius agassizi. Šīs ģints aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, vidusdevonā.

 Apraksts 
Giroptihi bija 20 cm līdz 1 m garas zivis. Purna priekšējā mala ir atliekta uz iekšu. Parietālais vairogs ir 1,35—1,55 reizes garāks par postparietālo vairogu. Nāsis atrodas ventrāli, no augšpuses ir daļēji redzamas vai nav redzamas. Starpdeguna apgabals ir plats. Preorbitālā apgabala garums un platums var variēt. Postorbitālais apgabals sastāda vairāk kā ⅓ no orbitālā un postorbitālā kopgaruma. Galvaskauss būtiski paplašinās īso un dziļo orbitālo iegriezumu apgabalā. Pineālā atvere ir nobīdīta uz aizmuguri, postorbitālajā apgabalā, un tās izvietojums variē attiecībā pret parietālajām bedrīšu līnijām. Šuves starp pineālajām plātnēm parasti ir labi saskatāmas, vai arī šo plātņu nav. Intertemporale ir garš un šaurs. Vaiga plātne ir 2,2—2,5 reizes garāka par postparietālo vairogu. Lacrimale ir augsta un bieži vien saskaras ar postorbitāli, nošķirot jugale no acs orbītas. Postorbitāle ir gara un zema: tās garums sastāda 1,4—2 no aizmugurējās plātnes augstuma un 0,5 no garuma. Maxillare ir zema. Submandibulārā un branhiostegālā sērijas stiepjas gandrīz līdz simfīzam. Sānu gulāres sastāda mazāk kā 0,75 no apakšžokļa garuma. Apakšžoklis ir garš (vairāk, kā 2,5 reizes garāks par postparietālo vairogu), ar attīstītiem infradentāliem flangiem. Priekšējie apakšžokļa zobi ir sīki. Sensorie kanāli ir mēreni zaroti, un to izvadporas parasti izvietotas vienā rindā. Pirmā muguras spura ir mazāka par otro un tās abas atrodas attiecīgi nedaudz aiz vēdera un anālās spuru priekšējās malas. Astes spuras hipohordālā daiva ir augstāka par epihordālo daivu. Zvīņas ir nelielas un daudzskaitlīgas. Tām ir ieapaļa vai rombiska forma. Dorsālā rinda ķermeņa priekšējā daļā var sasniegt virs 30 zvīņām un pārsniedz postparietālā vairoga garumu vairāk, kā 7 reizes.Татаринов Л.П., Новицкая Л.И., Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004., 305. lpp.

 Sistemātika 
 ģints: Gyroptychius McCoy, 1848 †
 suga: Gyroptychius agassizi (Traill, 1841) †
 suga: Gyroptychius angustus M'Coy, 1848 †
 suga: Gyroptychius australis Young et Corter, 1981 †
 suga: Gyroptychius diplopteroides M'Coy, 1848 †
 suga: Gyroptychius dolichotatus Jarvik, 1985 †
 suga: Gyroptychius elgae Voro­byeva, 1977 †
 suga: Gyroptychius groenlandicus Jarvik, 1950 †
 suga: Gyroptychius grossi Vorobyeva, 1981 †
 suga: Gyroptychius kiaeri Jarvik, 1949 †
 suga: Gyroptychius latvicus Vorobyeva, 1981 †
 suga: Gyroptychius microlepidotus Agassiz, 1844 †
 suga: Gyroptychius milleri (Jarvik, 1948) †
 suga: Gyroptychius pauli Voro­byeva, 1977 †
 suga: Gyroptychius taylori Jessen, 1968 †
 suga: Gyroptychius tuwensis Vorobyeva, 1972 †

(†) — izmirušu organismu grupa.

 Atsauces 

Kategorija:Ripidistijas