Glyptolepis baltica

Glyptolepis baltica ir devona holoptihīdu suga, kas dzīvoja Latvijas teritorijā frānas laikmetā, un kuras holotips (klavikulas augšējā daļa) atrasts gaujas svītas nogulumos Gaujas krastā pie Ēramaņu mājām. Suga izplatīta Latvijas gaujas svītas (arī lodes svītas) nogulumos Gaujas baseinā, kā arī Daugavas krastā pie Pastamuižas amatas svītas nogulumos. Sugu 1936. gadā aprakstīja vācbaltiešu paleontologs Valters Gross. Suga nosaukta Baltijas vārdā.

 Apraksts 
Glyptolepis baltica apakšžoklis ir garš un zems. Tā priekšgalam ir mediāls paresninājums, kas ir ornamentēts ar kosmīna pauguriņiem. Šis veidojums topogrāfiski atbilst parasimfīzajai plātnei. Šai sugai nosacīti ir attiecinātas izolētas parasimfīzās plātnes ar triju ilkņu pamatnēm, kā arī viena līdz divas mediālās un trīs laterālās sīku zobu rindas. Prekoronoīdā bedre ir salīdzinoši sekla un īsa, izklāta ar priekšā esošo prekoronoīdu un prearticulare, kaut arī uz tās dibenu varētu iziet arī mekkeļa kauls. Šuve starp prekoronoīdu un prearticu­lare ir gara. Simfīzs ir vidēji liels. Prearticu­lare sasniedz simfīzu. Starp to un spleniālajiem kauliem iet mentomandibulare josla. Uz prearticulare ir plats, sīkiem un blīvi nosētiem dentikliem klāts izcilnis. Tā piekšējais, smailais gals sasniedz lielu prekoronoīdo ilkņu līmeni. Priekšējo infradentālo flangu veido spleniale un daļēji postspleniale. Canalis mandibularis ar platu klīrensu iet šī flanga vidējā augstuma līmenī un atveras daudzskaitlīgu poru veidā gar spleniālo kaulu dorsālo un ventrālo malu. C. articularis un с. prearticularis izejas atveres izvietotas gandrīz vertikāli uz articulare virsmas glenoīdā laukuma vidējās daļas līmenī.

Daļās nesadalītais kleitrums ir ar salīdzinoši augstu vertikālo atzaru, kurš ir nedaudz garāks par horizontālo atzaru, savienojoties ar to gandrīz taisnā leņķī. Uz kleitruma vertikālā atzara augšējās daļas ārējās virsmas ir uz leju sašaurināts laukums, kuru pārsedz žaunu vāks. Apakšējam atzaram ir skaidri izteikts pazeminājums priekš klavikulas pārklājuma. Šīs pārklājuma virsmas ir atdalītas ar horizontālā atzara priekšējās malas izliekumu, kuru aizņem īsa, trīsstūrveidīga, uz iekšu izliekta virsma, kas veido žaunu dobuma sienu. Klavikula ir ar augstu uz augšu vērstu stieņveida izaugumu, gar kura aizmugurējo malu stiepjas garš pazeminājums priekš uzgulšanās uz kleitruma iekšējo virsmu. Tas, savukārt, ieiet gropē gar šī pazeminājuma priekšējo malu. Klavikulas augšupejošā izauguma virsotne savienojumā ar kleitrumu gandrīz sasniedz tā augšējo malu. Laukums skapulokorakoīda savienojumam ir šķērsenisks, izstiepts uz robežas starp vertikālo un horizontalo atzaru. Plecu joslas ārējās virsmas ornamentējums ir izlocītu ķīļu un pauguru veidā. Savienojuma virsma priekš humerus aizņem šķērsenisku stāvokli uz robežas starp kleitruma vertikālo un horizontālo atzaru.

Zvīņu garums ir 15−35 mm, biezums − 0,2−0,3 mm. To brīvā virsma ir ornamentēta ar ļoti tieviem, nedaudz izlocītiem, paralēliem, dažāda garuma kosmīna ķīļiem, kas reizēm var veidot sazarotus ornamentus. Retāk ķīļi ir salīdzinoši reti, reizēm apkopoti saišķos. Ķīļu paltums variē neatkarīgi no zvīņu lieluma. Dentīna pauguriņiem uz brīvās virsmas ir iespiestas, atpakaļ vērstas virsotnes, izvietojoties radiālās rindās no to centrālā laukuma, kurš dažām zvīņām ir ļoti liels.Татаринов Л.П., Новицкая Л.И., Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004., 353. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Ripidistijas