Transcendentālā filozofija

Transcendentālā filozofija ir filozofiska pieeja, ko izveidoja Imanuels Kants, lai analizētu cilvēka prāta darbības principus un noteiktu apziņas nosacījumus, kas padara iespējamu pieredzi un zināšanas. Tā atšķiras no tradicionālās metafizikas, kas cenšas izskaidrot realitāti neatkarīgi no cilvēka uztveres. Transcendentālā filozofija nevis pēta pasauli "pašu par sevi", bet analizē, kā prāts strukturē realitāti.

Kanta transcendentālā filozofija deva pamatu mūsdienu zinātnes filozofijai, jo tā skaidro, kā mūsu prāta struktūras ietekmē to, kā mēs izprotam un interpretējam realitāti.

 Kognitīvā zinātne pēta, kā smadzenes organizē informāciju, līdzīgi kā Kants analizēja uztveres nosacījumus.
 Loģiskais pozitīvisms balstījās uz Kanta ideju, ka mēs varam zināt tikai fenomenus, nevis absolūto realitāti.
 Relativitātes teorija un kvantu mehānika parādīja, ka novērotāja perspektīva ietekmē mērījumu, kas atbilst Kanta tēzei par zināšanu ierobežojumiem.

Kants pielietoja transcendentālo pieeju arī ētikā, izveidojot kategorisko imperatīvu – universālu morāles likumu, kas balstās uz prāta racionalitāti.

 Skatīt arī 
 Transcendence (filozofija)

 Ārējās saites 

Kategorija:Filozofija