Thursius estonicus

Thursius estonicus ir devona osteolepidīdu suga, kas dzīvoja Igaunijas teritorijā eifela laikmetā, un kuras holotips (galvaskausa etmosfenoīda daļa ar palatoquadratum kompleksu un apakšžokli) atrasts arukilas svītas nogulumos Igaunijas dinvidu daļā, Vertsjerva ezera krastos pie Tammes. Bez šīs vietas suga atrasta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā Orodežas krastos pie Novosiverskas ciema un Lugas krastos pie Staricas ciema arukilas svītas nogulumos, kā arī Igaunijā Hallistes upes krastos pie Karksi-Nuijas pilsētas burtnieku svītas nogulumos. Sugu 1977. gadā aprakstīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Suga nosaukta Igaunijas vārdā.

 Apraksts 
Thursius estonicus bija ap 30−35 cm garas zivis. Galvaskauss ir salīdzinoši plats. Galvas vairogs ir krasi noliekts uz leju pie priekšējās malas un asaru-žokļa iedobju apgabalā. Nāsis ir trīsstūrveidīgas, izvietotas ventrāli un no augšas nav redzamas. Asaru-žokļa iedobes ir īsas, dziļas un taisnstūrveidīgas. Parietālais vairogs ir garāks par postparietālo. Orbitālie izgriezumi ir mazi (marāki par ⅓ no parietālā vairoga garuma), dziļi (garums divas reizes lielāks par dziļumu), plati atvirzīti, izvietoti priekšpusē (v/w = 1,3) un laterāli. Vairoga platums pie preorbitālajiem stūriem ir 1,0, pie orbitālajiem izgriezumiem − 0,9−1,0, bet postorbitālo iedobju apgabalā − 0,8 no parietālā vairoga garuma. Postorbitālais nodalījums ir salīdzinoši garš: divreiz īsāks par preorbitālā un orbitālā nodalījumu kopgaruma. Preorbitālā nodalījuma garums ir mazāk par 0,7 no orbitalā un postorbitalā nodalījumu kopgaruma. Pineālā atvere ir maza, izvietota mediāli no parietālo bedrīšu līniju priekšējiem galiem (c/d = 0,32). Parietālās bedrīšu līnijas ir īsas, izvietotas postorbitālo stūru līmenī. Intertemporale ir garš un šaurs, un, acīmredzot, līdz orbītai nesniedzas. Lemeša kauli ir īsi, plati atvirzīti, ar zemu zobotu vertikālo plātni. Priekšējā aukslēju bedre stiepjas tālu platajā starpdeguna apgabalā, un priekšpusē ir vāji pārdalīta ar zemu endokraniālo izvirzījumu. Deguna kapsulas ir nelielas, izstieptas gar etmoīda sānu sienu. Dermintermediālais izaugums ir vāji attīstīts. Endohoanālie izgriezumi ir lieli. Bazipterigoīdais izaugums ir zems un vāji savienots ar smadzeņu kārbu. Suprapterigoīdais izaugums nav attīstīts. Autopalatīnā bedre ir dziļa, veidota gareniska dobuma veidā gar olfaktoro izaugumu. Palatoquadratum ir ar attīstītu apikālo izaugumu. Bazālais izaugums (pb) ir stieņveidīgs. Augšupejošais un ausu izaugumi nav attīstīti. Hiomandibula ir gara un saplacināta, un ar atvērtu hiomandibulāro eju. Stilohiāle ir 2,5 reizes īsāka par hiomandibulu. Apakšžoklis ir gandrīz divreiz garāks par etmosfenoīdu. Adsimfīzā plātne un zobotā plātne sakļaujas kopā pa augšējo malu ar prekoronoīdo izaugumu. Priekšējā bedrīšu līnija izvietota nosacīti priekšpusē (k/m = 2,5−2,9). Sensoro kanālu poras ir sīkas, retas un vāji pamanāmas. Sensoro poru grupas uz etmoīda nav novērojamas. Zvīņas ir salīdzinoši lielas, (līdz 10 mm diametrā), un to kosmīna slānis ir relatīvi biezs.Татаринов Л.П., Новицкая Л.И., Бесчелюстные и древние рыбы. Справочник для палеонтологов, биологов и геологов, МОСКВА, ГЕОС, 2004., 307. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Ripidistijas