Tiri luterāņu baznīca

Tiri Svētā Mārtiņa baznīca () ir luterāņu baznīca, kas atrodas Tiri pilsētā, Jervas apriņķī, Igaunijas vidienē. Šī trīs jomu viduslaiku baznīca celta 13. gadsimtā un, kā izriet no nosaukuma, veltīta Svētajam Mārtiņam. Sākotnēji baznīca būvēta senā svētvietā bez velvēm un torņa, bet pēc 1300. gada ievērojami paplašināta.

Baznīca atrodas netālu no Pernu upes un nelielā Tiri ezera,Turi kirik. Evendo.com F.J. Wiedemanni ielā 7 (draudzes adrese — Kevade 13). Mācītājs 2025. gadā — Jānuss Normegi.

 Vēsture 
Baznīca uzcelta 13. gadsimtā kristianizācijas procesa laikā. To būvēja pie ceļa no Tallinas uz Vīlandi kā nocietinātu ēku, tā apejot dāņu un vācu līguma noteikumu, ka Jervamā paliks vācu Ordenim, bet tajā netiks būvēti cietokšņi.

Katoļu laikā Tiri piederēja Vīlandes fogta apriņķim. Tikai Livonijas karā 1560. gadā Tiri pagasts tika apvienots ar Jervas fogta apriņķi. Pirmās rakstiskās liecības par Tiri (toreiz sauktu par Turgel) ciemu datētas ar 1564. gadu.

1741. gadā baznīcai uzcēla koka torni, kas laika gaitā nolietojās un 1784. gadā bija jānojauc. Tad baznīca ilgu laiku atkal bija bez torņa.

1840. gadā Tiri baznīca saņēma pirmās ērģeles.

1856. gadā uz altāra tika novietotas jaunas baltvācu mākslinieka Augusta Pezolda gleznas. Altāra sienai pievienoja gotisku karnīzi, tika mainīts statuju novietojums un pievienoti stāvu balstu kolonnu pāri. 1867. gada 20. septembrī tika iesvētīts Tiri baznīcas augstais mūra tornis, ko projektēja arhitekts Johans Gotfrīds Mīlhauzens no Lajusas.

1907. gada 12. martā mācītājs Špērs iesvētīja Tiri Brāļu draudzes jauno lūgšanu namu, kas tika uzcelts 1819. gadā upes krastā būvētā vecā un nopostītā lūgšanu nama vietā. Arī šī ēka pastāvēja gandrīz gadsimtu un tika nojaukta 2000. gadā.

Igaunijas brīvvalsts laikā Tiri baznīcā vairākas reizes tika veikts remonts un nokrāsota altāra siena. Ērģeles, ko uzņēmums Walcker Vācijā izgatavoja 1896. gadā Tiri draudzei, 1931. gadā brāļi Krīsadi pārbūvēja par koncertērģelēm. 12 reģistru vietā tagad tajās ir 25 reģistri.

1941. gada 21. jūlijā vācu armija iznīcināja Tiri baznīcas torni, kurā bija krievu novērošanas postenis. Tornis uzkrita uz baznīcas jumta un nolauza lielāko daļu jumta dakstiņu, spāru un līstes. Jau vācu laikā jumts tika atjaunots un tornis tika nosegts. 1947. gadā tika izliets jauns zvans, lai aizstātu saplaisājušos. 1954. gadā vietējie vīri tornim uzcēla nelielu smaili. Lielāks darbs tika veikts 17 gadus vēlāk. Tiri baznīcas smaili iesvētīja arhibīskaps Alfrēds Tomings 1972. gada 22. oktobrī.

1990. gadā no baznīcas altāra sienas nozaga Pezolda gleznu "Golgāta", atklājot senu altārgleznu, kas bija neredzama vairāk nekā 130 gadus. Tika noņemta arī Pezolda otrā glezna "Pēdējais vakarēdiens". Lai gan nozagtās gleznas tika atgūtas 8 gadus vēlāk, Tiri altāri joprojām grezno vecākā glezna.

1994. gadā Tiri baznīcai tika uzlikts jauns akmens jumts, pēc tam tika nomainīta grīda un elektrosistēma un tika veikts torņa remonts. No 1995. līdz 1997. gadam Doloresa Hofmane izgatavoja trīs vitrāžas, 2006. gadā tika atjaunotas ērģeles, bet 2007. gadā Hens Menniks izgatavoja jaunu kristāmtrauku. 2010. gadā draudze pasūtīja jaunu 600 kilogramu smagu torņa zvanu no Vācijas, jo galvenais vecais zvans bija saplaisājis. Dienas laikā ik stundu iezvana galvenais zvans, bet dievkalpojumus tas iezvana kopā ar mazo zvanu.

 Ievērojami mācītāji 
Tiri draudzes garīdznieks Martēns sarakstījis 480 lappušu garu latīņu-lejasvācu skaidrojošo vārdnīcu, kas saglabājusies līdz mūsdienām.

Pēdējais zviedru laika draudzes mācītājs Tiri pilsētā Johans Georgs Deutenijs nomira 1710. gada mēra laikā. Viņa dēls Johanness Deutenijs bija kapelāns Zviedrijas armijā. 1705. gadā Ziemeļu karā krievi viņu paņēma gūstā, bet pēc tēva nāves Tiri trūka mācītāja. Deuteniju atbrīvoja pret drošības naudu, taču pirms tam viņam sasita galvu un nogrieza ausis. Uz viņa galvaskausa tika uzlikta ozolkoka protēze, tāpēc Tiri pagasta zemnieki viņu sauca par Ozolkungu jeb Kervutu Jāni.

1738. gadā Tiri draudzē sāka kalpot jauns mācītājs Markuss Kelhs, Līvzemes vēstures autora Kristiāna Kelha mazdēls. Laikā, kad Kelhs ieradās Tiri, Igaunijā sākās Brāļu draudžu veidošanās. Kelčam par sašutumu, Tiri reliģiskā atmoda neizdevās. Tikai daži cilvēki stingri pievērsās ticībai. Ziņojumā Kelhs uzskaitīja tādus vietējos netikumus kā vieglprātība, nevīžība, sevis mīlestība, netīra sirdsapziņa, stūrgalvība utt., kas neļaujot dieva vārdam sasniegt cilvēku sirdis.

1875. gadā Tiri draudze saņēma igauņu tautības mācītāju, taču visai spītīgu. Andreass Kurikovs bija no Vīlandes apkaimes. Viņš bija viens no Igaunijas Studentu biedrības dibinātājiem un Igaunijas Aleksandra skolas komitejas viceprezidents. Kurikovs veica pirmo Gētes tulkojumu igauņu valodā un teica runu Karla Roberta Jakobsona bērēs. Viņa stingrais raksturs izraisīja problēmas un Kurikovam nācās atstāt draudzi.

1936. gadā draudzes priesteris Pīts Nemiks dāvināja baznīcai jaunu zvanu savas mātes piemiņai. Par slīkstoša cilvēka glābšanu Nemiks saņēmis Igaunijas Sarkanā Krusta sudraba medaļu. 1944. gada 30. decembrī komunisti Nēmiku arestēja dievkalpojuma laikā. Viņš nomira Noriļskas cietuma nometnē.

Mācītājs Haralds Meri bija izcils mūziķis, bet arī mednieks. 1990. gada 5. aprīlī viņš tika noslepkavots. Haralds Meri un viņa palīdze Valve Kleina tika nogādāti Toraveres mežā. Sieviete tika apglabāta dzīva. Nodega vai tika nodedzināta arī mācītāja māja. Šī ziņa šokēja visu Igauniju, un bija aizdomas par VDK pasūtījumu, kā arī par divu citu mācītāju saistību ar noziegumu, taču lieta palika neatklāta.

 Arhitektūra un interjers 
Ēkas logi ir šauri un augsti, atbilstoši sākotnējām aizsardzības vajadzībām. Atšķirībā no citām Jervas apriņķa baznīcām, Tiri baznīcas frontoniem ir bagātīgs rotājums. Frontoni būvēti no ķieģeļiem, kas liecina par saikni ar Livonijas tālākiem dienvidu rajoniem, tajā skaitā ar Rīgu. Baznīca tādējādi iezīmē pāreju no Ziemeļigaunijas kaļķakmens tradīcijas uz Dienvidigaunijas ķieģeļu tradīciju — kā būvmateriāli izmantoti abi, kā arī laukakmeņi. Portāli ir līdzīgi Vīlandes ordeņa pils portāliem. Pašreizējais tornis slēpj lielu padziļinātu krustu uz rietumu frontona. Gan rietumu, gan austrumu fasādes dizains atgādina Ziemeļvācijas ķieģeļu gotiku.

Baznīcas interjerā atrodas vērtīgi mākslas darbi:

 Kancele: datēta ar 1630. gadiem, tā ir viens no nozīmīgākajiem interjera elementiem.
 Altāris: izgatavots 1693. gadā slavenā igauņu kokgriezēja Kristiana Akermana darbnīcā; tas ir baroka stila darbs ar oriģinālām gleznām.
 Vitrāžas: logus rotā Doloresas Hofmanes veidotas vitrāžas.
 Maskas: kora telpā izvietotas grebtas maskas.

Baznīcas tornis ir ievērojams ar zeltītu bumbu, uz kuras atrodas gailis ar zelta cekulu, zaļu apmetni un krāsainām astes spalvām.

Valsts aizsardzībā ir 50 baznīcā esoši mākslas objekti. No vēsturiskā viedokļa vērtīgākie skaitās divi 17. gadsimta gredzenu krusti, savukārt no mākslinieciskā viedokļa īpaši vērtīgs ir altāris.

 Tūrisms 
Baznīcu tūristiem iespējams apmeklēt vasaras mēnešos no piektdienas līdz svētdienai 10-12, citos laikos — pēc iepriekšējas vienošanās.

Laba akustika, restaurētas ērģeles un apsildāmās grīdas mūsdienās padara baznīcu par labu koncertu vietu.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Baznīcas Igaunijā
Kategorija:Jervas apriņķis