Emirāts

Emirāts (, imārah) ir pārvaldes forma, kurā valsti vai daļu no tās pārvalda emīrs (monarhs). Vēsturiski emirāti veidojušies galvenokārt musulmaņu pasaulē, kur emīri bija gan militārie, gan politiskie līderi. Mūsdienās emirāts var būt neatkarīga valsts, piemēram, Katara, Kuveita, vai administratīva vienība lielākas valsts sastāvā, piemēram, Apvienoto Arābu Emirātu septiņi emirāti. Politisko sistēmu klasifikācijā emirāts ietilpst monarhiju grupā un var būt absolūtā monarhija, kur emīrs koncentrē visu varu savās rokās, vai konstitucionālā monarhija, kurā daļa varas tiek deleģēta parlamentam vai citām institūcijām. Emirātu vada emīrs, un tā pārvaldes sistēma bieži balstās uz islāma tiesību normām un vietējām tradīcijām.

 Vēsturiskā attīstība 
Emirātu kā politiskās pārvaldes formu saknes meklējamas musulmaņu pasaules agrīnajā attīstībā pēc pravieša Muhameda nāves 632. gadā. Pēc pravieša Muhameda nāves, musulmaņu kopiena saskārās ar iespējamu sašķelšanos, jo daudzi atbalstīja atgriešanos pie pirmsislāma pašpārvaldes sistēmām. Lai novērstu šo draudu, Abū Bekrs (632–634) pasludināja sevi par kalifu un pirmo augstāko valdnieku islāma pasaulē. Kalifātu laikmetā (7.–13. gs.) emīra tituls sākotnēji tika piešķirts militārajiem komandieriem un vietvalžiem, kuri pārvaldīja noteiktus reģionus kalifa vārdā. Laika gaitā daži no šiem vietvalžiem ieguva arvien lielāku autonomiju, veidojot islāma impērijās patstāvīgus emirātus.

Viduslaikos dažādos islāma pasaules reģionos emirāti kļuva par nozīmīgiem politiskiem veidojumiem. Andalūzijā (mūsdienu Spānijā) Kordovas emirāts (756–929) bija viens no pirmajiem neatkarīgajiem emirātiem, kas izveidojās pēc Umajādu dinastijas krišanas Damaskā. Līdzīgi emirāti pastāvēja Ziemeļāfrikā, Tuvajos Austrumos un Centrālāzijā. Osmaņu impērijas paplašināšanās laikā (14.–20. gadsimtā) daudzi emirāti nonāca tās pārvaldībā, taču daži saglabāja ierobežotu autonomiju apmaiņā pret lojalitāti sultānam, piemēram, daudzi kurdu emirāti saglabāja ievērojamu autonomiju, atzīstot sultāna virsvaldību, Persijas līča piekrastes emirāti, kā arī daži Arābijas pussalas emirāti, saglabāja vietējo pārvaldi, bet bija spiesti maksāt nodevas un atzīt osmaņu suverenitāti.

19. un 20. gadsimtā, līdz ar Eiropas koloniālo lielvaru (Lielbritānijas un Francijas) ietekmi Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā, daudzi vēsturiskie emirāti zaudēja patstāvību. Britu protektorāti Persijas līča piekrastē, tostarp Trucial States (mūsdienu Apvienoto Arābu Emirātu priekšteči), tika integrēti koloniālajā sistēmā. Pēc Otrā pasaules kara, līdz ar dekolonizāciju, daudzi emirāti atguva neatkarību vai iekļāvās jaunizveidotās valstīs. 1971. gadā septiņi emirāti apvienojās, izveidojot Apvienotos Arābu Emirātus, savukārt Kuveita un Katara kļuva par neatkarīgām emirātu valstīm. Pastāv vēl arī starptautiski neatzītais Afganistānas Islāma Emirāts. Mūsdienās emirāti ir saglabājušies galvenokārt Tuvajos Austrumos, kur tie darbojas kā suverēnas monarhijas ar dažādu pārvaldes sistēmu, sākot no absolūtajām monarhijām līdz konstitucionālām sistēmām.

 Atsauces 

 Ārējās saites