Lukass Majozi

Lukass Majozi () (dzimis 1916. gadā; miris 1969. gadā) bija nastu nesējs Otrā pasaules kara laikā, kurš saņēmis "Medaļu par militāro drosmi", ko viņš sanēma par Otrās El Alameinas kaujā izrādīto varonību. Šī ir augstākā medaļa, ko šī kara laikā saņēmis melnādainais cilvēks, Majozi ir viens no retajiem karavīriem, kura varonība tika atzīta un atzīmēta ar šādu apbalvojumu.

 Biogrāfija 
Lūkass Majozi dzimis mazā pilsētiņā Zastronā, Frīsteitas provincē. Par viņa agrīno dzīvi maz kas zināms. Otrā pasaules kara laikā viņš dienēja kā Dienvidāfrikas karavīrs Ieziemiešu militārajā korpusā (Native Military Corps, NMC). Kā melnādainais karavīrs pēc tā laika Britu impērijas politikas, viņš nedrīkstēja iesaistīties tiešā kaujā ar ienaidnieku vai nēsāt ieroci. Armijas afrikāņu izcelsmes jauniesauktie bija bruņoti tikai ar vieglu tradicionālo šķēpu "asegai" un vāli "knobkeri". Lai gan melnādainie nekalpoja kā karavīri kaujaslaukā, no viņiem tomēr tika gaidīts, ka viņi pildīs savus pienākumus faktiskajā kaujas zonā. Par melnādaino karavīru piedalīšanos karā Alfrēds Bitini Ksuma, kurš no 1940. līdz 1949. gadam bija Āfrikas Nacionālā kongresa prezidents, sacīja: "Viņi sagaida, ka mēs cīnīsimies pret lidmašīnām, tankiem un artilēriju ar vālēm un šķēpiem. Kāda ņirgāšanās!" Tomēr vajadzības gadījumā komandieri bija spiesti melnādainos karavīrus apbruņot. Kaujās Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos ieziemiešu militārā korpusa locekļi tika izmantoti kā nestuvju nesēji, krāvēji un apsargi, bet prasmīgākie tika izmantoti arī kā šoferi, pavāri, galdnieki un sakaru telefonu operatori. Pēc dienesta beigām melnādainie karavīri saņēma kabatas naudu divu mārciņu apmērā, civilo apģērbu un arī samaksu par izdienas laiku.

 Otrā El Alameinas kauja 
Majozi kļuva slavens Otrās Elalameinas kaujas laikā, kas sākās 1942. gada 23. oktobrī, kad britu 8. armija ģenerāļa Bernarda Montgomerija vadībā uzbruka vācu/itāliešu spēkiem feldmaršala Ervīna Rommela vadībā. Visu nakti uz 23. oktobri nestuvju nesēji darbojās zem spēcīgas ienaidnieka uguns, apkopjot ievainotos un evakuējot tos no kaujas lauka. Bataljons cieta smagus zaudējumus, tāpēc lielam skaitam karavīru bija jāsniedz medicīniskā palīdzība. Majozi šajā kaujā no kaujas lauka iznesa lielu skaitu ievainotu karavīru. Strādājot visu nakti pat tad, kad viņš pats jau bija ievainots; un kādā brīdī, būdams vienīgais nestuvju nesējs, kas joprojām atradās uz lauka, viņš turpināja palīdzēt ievainotajiem, līdz pats bija jāevakuē spēku izsīkuma un asins zuduma dēļ (brīdī kad viņu ievainoja šrapneļa šķemba).

Viņam un viņa biedriem ar nestuvēm bija jāiet cauri mīnu laukam zem ienaidnieka mīnmetēju un ložmetēju uguns, lai nogādātu ievainotos drošībā. Parādē Ēģiptē pēc kaujas ģenerālis Daniels Hermanuss Pienārs (pazīstams kā Dens Pienārs), kurš bija Dienvidāfrikas pirmās divīzijas komandieris, sacīja:
"Šis karavīrs (Lukass Majozi) paveica visbrīnišķīgākās un drosmīgākās lietas. Ar vairākiem ložu ievainojumiem viņš tāpat atgriezās zem sīvas ložmetēju apšaudes, lai izvilktu ievainotos karavīrus no kaujas lauka. Viņš ir cilvēks, ar kuru Dienvidāfrika var lepoties. Viņš ir īsts drosminieka paraugs."

 Dzīve pēc kara 
Pēc kara Majozi atgriezās Zastronā. Tur 1948. gadā viņš pievienojās Dienvidāfrikas policijai (South African Police, SAP), iegūstot seržanta pakāpi. Viņš nomira 1969. gadā. Viņa medaļu var apskatīt Dienvidāfrikas Nacionālajā militārās vēstures muzejā kopā ar viņa portretu, ko gleznojis Dienvidāfrikas kara mākslinieks kapteinis Nevils Lūiss.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 zastron.co.za
 http://scnc.ukzn.ac.za/doc/women/Chetty-S_Gender_under_fire_War_1939-1945.pdf 
 “With bullets in his body he returned … into a veritable hell of machine gun fire”; Lucas Majozi DCM (The Observation Post)

Kategorija:1916. gadā dzimušie
Kategorija:1969. gadā mirušie
Kategorija:Dienvidāfrikas cilvēki
Kategorija:Dienvidāfrikā dzimušie