Erzju nacionālā kustība

Erzju nacionālā kustība ir erzju tautas kustība par nacionālo pašnoteikšanos, savu nacionālo, politisko un ekonomisko tiesību īstenošanu. Priekšnoteikumi erzju nacionālās kustības izveidošanai radās 19. gadsimta otrajā pusē, erzju vidū izplatoties apgaismības idejām.

Šajā procesā nozīmīga loma bija somu un igauņu etnogrāfiem un valodniekiem Heikki Paasonenam (Heikki Paasonen) un Armam Otto Veisānenam (Armas Otto Väisänen), kuri ne tikai veica ekspedīcijas uz kompakto erzju apdzīvotajām vietām, detalizēti aprakstīja viņu dzīvi, tradīcijas un valodu, bet arī izaudzināja veselu plejādi zinātnieku, kas atstāja spilgtu nospiedumu erzju nacionālajā atdzimšanā.

Padomju laikā erzju zinātnieki un skolotāji izmantoja īso iesakņošanass politikas periodu, kura laikā tika izstrādātas vairākas pirmklases (pirmo reizi latīņu rakstībā) un mācību grāmatas, kā arī sākās erzju valodas periodikas masveida izdošana. Šis periods beidzās ar Lielo teroru un erzju valodas atdzimšanas vadošo personību iznīcināšanu. Jaunākais posms erzju nacionālās kustības attīstības vēsturē sākās 20. gadsimta 80. gadu beigās, kad, vājinoties partijas kontrolei pār visām sabiedriskās un politiskās dzīves jomām, erzji sāka veidot pirmās nacionāli kulturālās biedrības un sabiedriskās kustības: “Velmema”, “Vaigel” un “Mastorava”, kas kļuva par nacionālo kadru kalvi un kurām bija vadošā loma erzju tautas modernās nacionālās kustības veidošanā.

 Vēsture 
Erzju nacionālās kustības pirmsākums bija erzju inteliģences slāņa veidošanās, kas Krievijas Impērijā sāka veidoties 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Nacionālās apgaismības ideju iedvesmoti, zinātnieki, skolotāji un mākslinieki izplatīja zināšanas par erzjiem un radīja pirmos erzju valodā rakstītos zinātniskos un mākslas tekstus, erzju valodā tulkoja Svētos Rakstus. Starp spilgtākajiem erzju inteliģences pārstāvjiem, kas parādījās 20. gadsimta mijā, bija pedagogs un enciklopēdists Makars Jevsejevs, kurš izveidoja pirmos mācību kursus mokšu (1892) un erzju valodai (1897), un erzju tēlnieks, jūgendstila pārstāvis Stepans Erzja.

Februāra revolūcijai bija spēcīga ietekme uz erzju un mokšu sociāli kulturālo sabiedrību un kustību attīstību. 1917. gadā Kazaņā izveidojās “Mordvijas kultūras un izglītības biedrība”. Pēc Oktobra apvērsuma boļševiki sāka izmantot periodiskos izdevumus Krievijas pamatiedzīvotāju valodās kā vienu no komunistisko ideju propagandas līdzekļiem. Paši boļševiki apgalvoja, ka periodisko izdevumu iespiešana erzju valodā bija piespiedu solis, jo erzji nepieņēma krievu valodā izdoto presi un nevēlējās to lasīt. Boļševiku statistika 1925. gadā liecināja, ka partijas presi krievu valodā lasa tikai viens no tūkstoš erzjiem.

Pirmais laikraksts, kas tika izdots erzju valodā, bija “Чинь стям” (“Rītausma”). Avīzes pirmais numurs datēts ar 1920. gada 15. jūliju un izdots Simbirskas tipogrāfijā.

Īsais erzju nacionālās atdzimšanas periods beidzās 1932. gadā, kad PSRS tika ierobežota iesakņošanas politika. 1937. gadā Mordvijā, tāpat kā visā Padomju Savienībā, sākās masveida represijas, kas vispirms skāra inteliģenci, tostarp erzju inteliģenci. Jau 1937. gada martā NKVD iestādes arestēja 11 redakciju un izdevniecību darbiniekus. Vairāk nekā 80 % no visām apsūdzībām šajā periodā izvirzīja ārpustiesas iestādes (t. s. troikas).

 Ārējās saites 

Kategorija:Mordvija