Nīderlandes flotes sagrābšana Helderā

Nīderlandes flotes sagrābšana Helderā 1795. gada 23. janvāra naktī bija rets mijiedarbības gadījums starp karakuģiem un kavalēriju, kad franču revolucionāro huzāru pulks sagrāba holandiešu flotes kuģus, kas bija iesaluši ledū Nievedjepas upē, tieši uz austrumiem no Helderas pilsētas. Pēc tam, kad daži no huzāriem bija pietuvojušies aizsalušajai Nievedjepas upei, franču kavalērija vienojās, ka visi 14 holandiešu karakuģi paliks šajā vietā.Jaques, Tony (19 April 2007). Dictionary of Battles and Sieges: A Guide to 8,500 Battles from Antiquity Through the Twenty-first Century. Greenwood Press. ISBN 9780313335365. Retrieved 19 April 2023 — via Google Books. Kuģu sagūstīšana ar kavalērijas spēkiem ir ārkārtīgi rets notikums militārajā vēsturē.

 Vēsture 
1794. gada februārī, saņēmis Francijas Ziemeļu armijas vadību (līdz 1795. gada martam), divīzijas ģenerālis Šarls Pišegrū, sakaujot ienaidnieka karaspēku, ieņēma Rietumflandriju un 1795. gada janvārī iegāja Amsterdamā, nolemjot palikt šeit pa ziemu. Pišegrū tika informēts, ka Helderā (apmēram astoņdesmit kilometrus uz ziemeļiem no Amsterdamas) ir noenkurota Nīderlandes flote. Tā gada ziema bija ārkārtīgi auksta, un jūras piekrasti klāja ledus.

Pišegrū uzdeva brigādes ģenerālim Janam Villemam de Vinteram 8. huzāru pulka priekšgalā veikt operāciju, lai sagūstītu Nīderlandes floti, izmantojot šo momentu, kamēr kuģi nevar manevrēt un ir iesaluši ledū. De Vinters Helderā ieradās 1795. gada 23. janvāra naktī. Katrs huzārs uz sava zirga atveda vienu kājnieku no 15. līnijas kājnieku pulka bataljona. Kā jau bija gaidāms, Nīderlandes flotes kuģi stāvēja iesaluši ledū.

Pēc rūpīgas sagatavošanās pulkvedis Luijs Žozefs Lažūrs vadīja kavalērijas uzbrukumu holandiešu kuģiem. Veikuši nepieciešamos piesardzības pasākumus, lai zirgu pakavu klabēšana nepamodinātu jūrniekus, jātnieki, kājnieku atbalstīti, veica abordāžu uz kuģiem bez šāvieniem un tos sagrāba bez upuriem abās pusēs. Operācijas rezultātā Francijas armija sagūstīja 14 kaujas kuģus ar 850 lielgabaliem, kā arī vairākus tirdzniecības kuģus. Militārajā vēsturē tas bija unikāls piemērs kavalērijas uzbrukumam flotei.

 Pārskats par kuģiem 
Kuģu statuss tika precizēts 1795. gada maijā saskaņā ar Hāgas līgumu, kad Batāvijas Republika oficiāli kļuva par Francijas sabiedroto, tās kuģiem turpmāk kalpojot kopējam mērķim.

Līnijkuģi (Ships of the line)

 Admiraal De Ruyter — būvēts 1776—1778, britu sagūstīts 1799. gadā
 Gelderland — būvēts 1781. gadā, britu sagūstīts 1799. gadā
 Frederik Villem  — būvēts 1788. gadā, britu sagūstīts 1797. gadā
 Princes Loisa — britu sagūstīts 1799. gadā
 Admiraal Piet Heyn — būvēts 1774. gadā, pārdeva sadalīšanai 1799. gadā
Fregates

 Monnikendam — būvēta 1782. gadā, britu sagūstīta 1797. gadā
 Argo — nolaista ūdenī 1791. gadā, britu sagūstīta 1796. gadā
 Alliantie — nolaista ūdenī 1788. gadā, britu sagūstīta 1795. gadā

Halks (Hulks)

 Admiraal-Generaal — būvēts 1763.—1764, pārdots 1795. gadā
 Amsterdam — būvēts 1763. gadā, pārdots 1795. gadā

Korvetes

 Enkhuizen — būvēta 1778.—1780, sadalīta 1800. gadā
 Venus — būvēta 1768. gadā, britu sagūstīta 1796. gadā
 Echo — būvēta 1789. gadā, vraks pārdots 1796. gadā
 Dolphijn — būvēta 1780. gadā, sadedzināta vai britu sagūstīta 1799. gadā
 Pallas — būvēta 1781. gadā, britu sagūstīta 1797. gadā
 Zeepaard — nolaista ūdenī 1782. gadā, nogremdēta 1805. gadā

Kuteri
 Lynx — būvēts 1784. gadā; HMS Circe balva kuģim 1799. gada oktobrī
 Snelheid — būvēts 1782. gadā, britu sagūstīts 1795. gadā
 Valk — būvēts 1770. gadā, sagūstīts 1799. gadā
 Tvee — 8 lielgabali

 Faktu autentiskums 
Tradicionālais stāstījums par franču kavalērijas uzbrukumu un kuģu sagrābšanu Helderā galvenokārt balstās uz franču avotiem, kuri visi kopē stāstu viens no otra, un stāsta galvenais avots ir Antuāna-Anrī Žominī darbs Histoire critique et militaire des campagnes de la Revolution. Tomēr nav skaidrs, kādu avotu pats Žominī izmantojis. Visticamāk, tas bija stāsts, ko vēlāk publicēja pats pulkvedis Lažūrs. Izņemot Žominī apgalvojumus, no Francijas puses par incidentu nav primāru avotu. Nīderlandes vēsturnieks Johanness Kornelus de Jongs norāda, ka Nīderlandes flote jau 21. janvārī bija saņēmusi pavēli neizrādīt pretošanos, "Geschiedenis van het Nederlandsche zeewezen" (PDF). dbnl.org. Retrieved 19 April 2023. un viņš atsaucas uz oficiālo saraksti Nacionālajā arhīvā, kā arī Nīderlandes jūras spēku virsnieku, kas bija aculiecinieki, paziņojumus. Tā vietā de Jongs norāda, ka daži franču huzāri šķērsoja ledu, lai vienotos ar Nīderlandes virsniekiem par kuģu nodošanu.

Holandiešu komandieris kapteinis Hermanus Reintjess palika uz kuģa Admiraal Piet Heyn, lai sagaidītu ģenerāļa de Vintera ierašanos, kuram bija jāierodas pēc trim dienām. Pēc tam de Vinters lika kuģu virsniekiem un apkalpēm zvērēt, ka viņi miermīlīgi padosies, līdzīgi zvērestam, kas tika dots flotes nodošanā Hellevetsluisā vairākas dienas iepriekš. De Jongs norāda, ka maldīgais priekšstats izriet no Šveices ģenerāļa Antuāna-Anrī Žominī 1819. gada publikācijas, kuras stāstījumu vēlāk citēja franču vēsturnieki.Demerliac, Alain (2004). La Marine de la Révolution: Nomenclature des Navires Français de 1792 A 1799 (in French). Éditions Ancre. ISBN 2906381241

 Atsauces 

 Ārējās saites 
  Peter Davis, French Cavalry Defeats Dutch Fleet? 

Kategorija:Kaujas ar Francijas piedalīšanos
Kategorija:Kaujas Nīderlandes teritorijā
Kategorija:18. gadsimta kaujas