Kārlo Juho Stolbergs

Kārlo Juho Stolbergs (Kaarlo Juho Ståhlberg, dzimis , miris ) bija Somijas politiķis, jurists un akadēmiķis. Viens no pirmajiem republikānisma ideju virzītājiem Somijā. Viņš bija pirmais Somijas prezidents. Bijis pārliecināts liberālnacionālists.

Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.

 Biogrāfija 
Dzimis 1865. gada 28. janvārī kā otrais bērns mācītāja Johana Gabriela Stolberga un viņa sievas Amandas Gustavas Kastrēnas ģimenē. Viņa ģimene dzīvoja Lahti pilsētā, kur viņš gāja arī gramatikas skolā. Stolberga tēvs nomira, kad viņš bija vēl bērns, atstājot ģimene finansiāli grūtā situācijā. Ģimene pārcēlās uz Oulu, kur viņš uzsāka savas gaitas skolā. Stolbergs tur uzsāka mācības privātajā Oulu somu licejā, ko viņš pabeidza kā labākais skolēns savā klasē. Studējis Helsinku Universitātē, kur 1889. gadā ieguva mākslas bakalaura grādu tieslietās. 1893. gadā ieguva doktora grādu tieslietu zinātnē.

1905. gadā kļuva par senatoru jaunizveidotajā Somijas senātā, kur viņš bija atbildīgs par tirdzniecību un industriju. Stolbergs spēlēja arī nozīmīgu lomu Somijas parlamenta izveidē. 1907. gadā viņš atkāpās no senatora amata pēc tam, kad parlaments noraidīja senāta likumprojektu par alkohola aizliegumu.

Vēlākajos gados viņš atgriezās akadēmiskajā darbā, kur viņš strādāja kā administratīvo tieslietu profesors Helsinku Universitātē. Tāpat, viņš turpināja arī politsko dzīvi. 1914. gadā viņu iecēla par Somijas parlamenta spīkeri.

Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas, Stolbergs tika izvirzīts par senāta ekonomikas departamenta priekšsēdētāja vietnieku, taču parlamentā neieguva pietiekošu atbalstu. Tā vietā viņu iecēla par konstitucionālās padomes priekšsēdētāju.

 Prezidentūra 
1919. gadā viņu, kā Nacionāli progresīvās partijas kandidātu, ievēlēja par Somijas pirmo prezidentu, vēlēšanās uzvarot otru kandidātu Karlu Gustavu Mannerheimu.

Prezidentūras laikā Stolbergs atbalstīja sociālās un ekonomiskās reformas. Viņš apžēloja vairākus sarkanos (komunistu) ieslodzītos, neskatoties uz labējo spēku, jo īpaši Somijas pilsoņu kara baltās armijas karavīru un virsnieku, kritiku. Tāpat, viņš parakstija likumprojektus, kas piešķīra arodbiedrībām vienlīdzīgas tiesības ar darba devēju organizācijām, lai nodrošinātu atbalstu nabadzīgajiem iedzīvotājiem. Atbalstījis arī Leksa Kalio likumu, kas paredzēja turīgo zemes īpašnieku zemes pārdali starp bijušajiem rentniekiem, zemniekiem un bezzemniekiem.

Ārpolitikā Stolbergs bija izteikti atturīgs attiecībās ar Zviedriju, kas bija saistīts ar viņa prezidentūras laikā esošo Ālandu salu krīzi. Tāpat, viņš bija atturīgs arī pret tuvāku sadarbību ar Vāciju. Nesekmīgi centās izveidot ciešākas attiecības ar Poliju, Apvienoto Karalisti un Franciju.

 Pēc prezidentūras 
Pēc viena prezidentūras termiņa Stolbergs, atteicās kandidēt uz otru prezidentūras termiņu, uzskatot, ka viņa prezidentūras laikā bija jūtams liels sasprindzinājums. Viņam tika piedāvāts Helsinku Universitātes rektora amats no kā viņš atteicās. Tā vietā viņš kļuva par valdības likumprojektu komisijas biedru. No 1930. līdz 1933. gadam bija ievēlēts Somijas parlamentā no Nacionāli progresīvās partijas.

Vēlāk vēl divas reizes bija nominēts uz Somijas prezidenta amatu — 1931. un 1937. gadā, taču nevienā no tām neieguva pietiekamu atbalstu.

1946. gadā Stolbergs kļuva par tā laika Somijas prezidenta Juho Kusti Pāsikivi padomnieku.

Miris 1952. gada 22. septembrī. Apglabāts Hietaniemi kapsētā.

 Atsauces 

Kategorija:1865. gadā dzimušie
Kategorija:1952. gadā mirušie
Kategorija:Somijas politiķi
Kategorija:Somijas prezidenti