Ortostatiskā nepanesība

Ortostatiskā nepanesamība (angļu: Orthostatic intolerance; OI) ir simptomu attīstība, stāvot stāvus, kas mazinās guļus stāvoklī. Ir dažādu veidu ortostatiskās nepanesības. OI var būt disautonomijas apakškategorija, veģetatīvās nervu sistēmas traucējumi. kuri rodas cilvēkam pieceļoties.Definition at Dorland's Illustrated Medical Dictionary Retrieved through web archive on 2008-10-09. Dažas dzīvnieku sugas ar ortostatisku hipotensiju ir attīstījušās, lai tiktu galā ar ortostatiskiem traucējumiem.

No vienas puses, ir vērojama ievērojama pārklāšanās starp ortostatiskās nepanesamības sindromiem un hroniskā noguruma sindromu vai fibromialģiju. Tas skar vairāk sievietes nekā vīriešus (sieviešu un vīriešu attiecība ir vismaz 4:1), parasti jaunākas par 35 gadiem. OI var būt arī mitohondriju citopātijas simptoms.

Ortostatiskā nepanesība rodas cilvēkiem, jo stāvēšana taisni ir būtisks stresa faktors, tāpēc nepieciešama ātra un efektīva asinsrites un neiroloģiskā kompensācija, lai uzturētu cilvēka asinsspiedienu, smadzeņu asinsriti un samaņu. Cilvēkam stāvot, aptuveni 750 ml krūšu kurvja asiņu pēkšņi tiek pārvietotas uz leju. Cilvēkiem, kuriem ir OI, trūkst pamata mehānismu, lai kompensētu šo deficītu. Sirdsdarbības ātruma, asinsspiediena un smadzeņu asinsrites izmaiņas, kas rada OI, var izraisīt novirzes mijiedarbībā starp asins tilpuma kontroli, sirds un asinsvadu sistēmu, nervu sistēmu un asinsrites kontroles sistēmu.

 Pazīmes un simptomi 
Ortostatiskā nepanesība, aptuveni pamatojoties uz pacienta vēsturi, ir sadalāma divos variantos: akūtā un hroniskā.

 Akūta ortostatiskā nepanesamība 
Pacientiem ar akūtu OI traucējumi parasti izpaužas ar īslaicīgu samaņas un stājas zudumu, bet ar ātru atkopšanos (vienkāršs ģībonis vai sinkope), kā arī iespējams palikt pie samaņas, zaudējot stāju. Tas atšķiras no ģīboņa, ko izraisa sirdsdarbības traucējumi, jo ir zināmi ģīboņa izraisītāji (stāvēšana, karstums, emocijas) un identificējami prodromālie simptomi (slikta dūša, neskaidra redze, galvassāpes). Džuljians Stjuarts (Dr. Julian M. Stewart), Ņujorkas Medicīnas koledžas OI eksperts, norāda: "Daudziem sinkopāliem pacientiem nav interkurentu slimību; starp ģībšanas epizodēm viņi jūtas labi."

Simptomi:

 Izmainīta redze (miglaina redze, "baltumi"/ pelēki pleķi, aptumšojums, redzes dubultošanās)
 Trauksme
 Fiziskas slodzes nepanesamība
 Nogurums
 Galvassāpes
 Sirds sirdsklauves, jo sirds sacenšas, lai kompensētu asinsspiediena pazemināšanos
 Hiperpnoja vai apgrūtināta elpošana vai rīšana (skatīt arī hiperventilācijas sindromu)
 Vieglprātība
 Svīšana
 Trīce
 Vājums

Klasiska akūtas OI izpausme ir karavīrs, kurš noģībst pēc ilgstošas saspringtas stāvēšanas.

 Hroniska ortostatiskā nepanesamība 
Pacientiem ar hronisku ortostatisku nepanesību simptomi ir gandrīz vai visas dienas. Viņu simptomi var ietvert lielāko daļu akūtas OI simptomu, kā arī:

 Slikta dūša
 Neirokognitīvie deficīti, piemēram, uzmanības problēmas
 Bālums
 Jutība pret karstumu
 Miega problēmas
 Citi vazomotoriskie simptomi.

 Cēloņi 
OI simptomus izraisa:

 Ilgstoša stāvus pozīcija (piemēram, stāvot rindās, stāvot dušā vai pat sēžot pie rakstāmgalda)
 Silta vide (piemēram, karsts vasaras laiks, karsta pārpildīta telpa, karsta duša vai vanna, pēc treniņa)
 Emocionāli saspringti notikumi (asins vai asiņainas ainas redzēšana, bailes vai satraukums)
 Atgriešanās no ilgstošas uzturēšanās kosmosā, kad ķermenis vēl nav pielāgots gravitācijai
 Ilgstošs gultas režīms
 Nepietiekama šķidruma un sāls uzņemšana.

 Diagnoze 
Daudzi pacienti netiek diagnosticēti vai tiek nepareizi diagnosticēti un vai nu netiek ārstēti vai ārstēti citu traucējumu dēļ. Pašreizējie OI testi (slīpā galda tests, NASA Lean Test, pielāgots autonomais profils (aAP), autonomais novērtējums un asinsvadu integritāte) var arī precizēt un vienkāršot ārstēšanu. Pacientus ar disautonomijas simptomiem var nosūtīt pie kardiologa, neirologa vai pat gastroenterologa ārstēšanai un pārvaldībai.

 Pārvaldīšana 
Lielākajai daļai pacientu simptomi uzlabojas, bet dažiem OI var izraisīt smagu invaliditāti un var būt progresējoša, īpaši, ja to izraisa pamatslimība, kas pasliktinās. Simptomu izpausmes veidi dažādiem pacientiem ir ļoti atšķirīgi; tādēļ ir nepieciešami individuāli ārstēšanas plāni.

OI tiek ārstēta gan farmakoloģiski, gan nefarmakoloģiski. Ārstēšana neizārstē OI; drīzāk tā kontrolē simptomus.

Ārsti, kas specializējas OI ārstēšanā, piekrīt, ka vissvarīgākā ārstēšana ir vairāk nekā 2 litru šķidruma dzeršana katru dienu. Pastāvīga, liela ūdens vai citu šķidrumu padeve samazina lielāko daļu šī stāvokļa galveno simptomu un dažiem pacientiem arī visus. Parasti pacientiem vislabāk klājas, ja viņi dienas laikā izdzer glāzi ūdens ne retāk kā ik pēc divām stundām, nevis īsā laikā izdzer lielu daudzumu ūdens.

Vairumā gadījumu un dažos vieglākos gadījumos tiek izmantota zāļu kombinācija. Individuāla reakcija uz dažādām zālēm ir ļoti atšķirīga, un zāles, kas ievērojami uzlabo viena pacienta simptomus, var padarīt cita pacienta simptomus daudz sliktākus. Medikamenti koncentrējas uz trim galvenajiem jautājumiem:

Zāles, kas palielina asins tilpumu:

 Fludrokortizons (Florinef)
 Eritropoetīns
 Hormonālā kontracepcija

Zāles, kas inhibē acetilholīnesterāzi:

 Piridostigmīns
 Stimulanti : (piemēram, Ritalīns vai Deksedrīns)
 Midodrīns (ProAmatīns)
 Efedrīns un pseidoefedrīns (Sudafed)
 Teofilīns (mazās devās)
 Selektīvie serotonīna atpakaļsaistes inhibitori (SSAI — Prozac, Zoloft un Paxil)

Uzvedības izmaiņas, ko pacienti ar OI var veikt, ir:

 Izvairīšanās no problēmas izraisītājiem, piemēram, ilgstošas sēdēšanas, klusas stāvēšanas, siltas vides vai vazodilatējošām zālēm
 Stājas manevru un spiediena apģērbu izmantošana
 Vienlaicīgu slimību ārstēšana
 Šķidruma un sāls patēriņa palielināšana
 Fizikālā terapija un vingrošana

 Skatīt arī 

 Ortostatiskā hipertensija
 Ortostatiskā hipotensija
 Posturālās ortostatiskās tahikardijas sindroms (POTS)
 Vazovagāla reakcija

 Atsauces 

Kategorija:Perifērās nervu sistēmas traucējumi
Kategorija:Vaskulārās slimības
Kategorija:Lapas ar nepārskatītiem tulkojumiem