Loģiskais pozitīvisms

Loģiskais pozitīvisms, vēlāk saukts par loģisko empīrismu, un abi kopā ir zināmi arī kā neopozitīvisms, ir kustība, kuras galvenā tēze ir pārbaudes princips (pazīstams arī kā nozīmes pārbaudāmības kritērijs). Šī zināšanu teorija apgalvo, ka tikai tie apgalvojumi, kas pārbaudāmi ar tiešu novērojumu vai loģisku pierādījumu palīdzību, ir nozīmīgi patiesības vērtības, informācijas vai faktiskā satura nodošanas ziņā. Sākot ar 20. gadu beigām, filozofu, zinātnieku un matemātiķu grupas izveidoja Berlīnes loku un Vīnes loku, kas šajās abās pilsētās izvirzīja loģiskā pozitīvisma idejas.

Kustība, kas plauka vairākos Eiropas centros 20. gadsimta 30. gados, centās novērst neskaidrības, kas sakņojas neskaidrā valodā un nepārbaudāmos apgalvojumos, pārvēršot filozofiju par "zinātnisko filozofiju", kurai, pēc loģisko pozitīvistu domām, vajadzētu būt kopīgiem empīrisko zinātņu bāzēm un struktūrām. labākie piemēri, piemēram, Alberta Einšteina vispārējā relativitātes teorija. Neskatoties uz ambīcijām pārskatīt filozofiju, pētot un atdarinot pastāvošo empīriskās zinātnes gaitu, loģiskais pozitīvisms tika kļūdaini stereotipizēts kā kustība, kas regulē zinātnisko procesu un nosaka tam stingrus standartus.

Kategorija:Analītiskā filozofija
Kategorija:Empīrisms
Kategorija:Filozofijas skolas un virzieni