Peters Pellegrīni

Peters Pellegrīni (; ; dzimis 1975. gada 6. oktobrī) ir Slovākijas politiķis, valsts prezidents. Bijis Nacionālās padomes priekšsēdētājs, bet no 2018. gada līdz 2020. gadam bija Slovākijas premjerministrs.

Pellegrīni no 2019. gada decembra līdz 2020. gada martam bija arī veselības ministrs, premjerministra vietnieks (2016—2018) un izglītības un zinātnes ministrs (2014), kā arī divus gadus bija Nacionālās padomes priekšsēdētājs (2014—2016). Iepriekš bija partijas Smer—SD biedrs. 2020. gada jūnijā pameta partiju un līdzdibinātāja un vadīja partiju Hlas–SD.

2024. gada janvārī Pellegrīni paziņoja par savu kandidēšanu 2024. gada Slovākijas prezidenta vēlēšanās. 6. aprīlī viņš uzvarēja otrajā kārtā ar 53% balsu, un 15. jūnijā stājās prezidenta amatā.

 Agrīnā dzīve un izglītība 
Pellegrīni studējis Mateja Bela universitātes Ekonomikas fakultātē un Košices Tehniskajā universitātē, specializējoties banku darbībā, investīcijās un finansēs. No 2002. līdz 2006. gadam viņš strādāja par ekonomistu un vēlāk par Privatizācijas un ekonomikas Nacionālās padomes locekļa Ļubomira Važnija padomnieku, ar ĽS-HZDS, SNS un Smer-SD partiju atbalstu.

 Iesaistīšanās politikā 

 Agrīnās funkcijas 
2006. gada parlamenta vēlēšanās Pellegrīni tika ievēlēts Nacionālajā padomē no Smer-SD. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 2010. un 2012. gada vēlēšanās. No 2012. gada līdz 2014. gada 3. jūlijam Pellegrīni bija finanšu valsts sekretārs. Vēlāk viņš uz īsu brīdi kļuva par izglītības un zinātnes ministru.

 Pirmais Nacionālās padomes priekšsēdētāja mandāts 
2014. gada 25. novembrī Pellegrīni tika ievēlēts par Nacionālās padomes priekšsēdētāju, aizstājot Pavolu Pašku. 2015. gadā viņš tika iecelts par Slovākijas digitālo čempionu (Eiropas Savienības iecelts amats, lai veicinātu iekļaujošas digitālās sabiedrības priekšrocības).

 Slovākijas premjerministrs 
2016. gadā premjerministra Roberta Fico vadībā Pellegrīni iecelts par premjerministra vietnieku investīciju jautājumos. Pellegrīni kļuva par valdības vadītāju pēc tam, kad viņa priekšgājējs 2018. gada 15. martā atkāpās no amata pēc žurnālista Jana Kučaka slepkavības. 2018. gada 21. martā valsts prezidents Andrejs Kiska apstiprināja Pellegrīni kabinetu; Par Ministru kabineta apstiprināšanu nākamajā nedēļā nobalsoja 81 Nacionālās padomes deputāts.

Pēc iekšlietu ministra pienākumu pildīšanas 2018. gada aprīlī Pellegrīni uz laiku ieņēma finanšu ministra amatu, kad 2019. gadā Peters Kažimīrs kļuva par Slovākijas Nacionālās bankas vadītāju.

Vēlāk, 2019. gada decembrī, pēc Andreas Kalavskas atkāpšanās no amata viņš stājās veselības ministra amatā.

Pellegrīni vadītā partija 2020. gada parlamenta vēlēšanās zaudēja Igora Matoviča vadītajai populistiskajai pretkorupcijas partijai Obyčajní ľudia (Parastie cilvēki).

Covid-19 pandēmijas laikā, kad medicīnas preču krājumi sāka sarukt, valstis sāka konkurēt par piegādēm ārpus to jurisdikcijām, vai nu maksājot uzņēmumiem par maršruta maiņu vai konfiscējot citām valstīm paredzēto aprīkojumu. Pellegrīni paziņoja, ka rezervējis divus miljonus masku no Ukrainas, prasība bija samaksa skaidrā naudā. Taču parādījās vācu aģents, par maskām samaksāja vairāk un tās nopirka. Ukrainas ārlietu ministrs Dmitro Kuleba reaģēja uz situāciju, sakot, ka Eiropā nav valsts, kas nemeklētu medicīniskās maskas un respiratorus visā pasaulē.

 Otrais Nacionālās padomes priekšsēdētāja mandāts 
2023. gada 25. oktobrī Pellegrīni ar 131 balsi tika atkārtoti ievēlēts par Nacionālās padomes priekšsēdētāju.

 Prezidenta kandidatūra 
2024. gada 19. janvārī pēc popularitātes atbalstītāju vidū un viņa partijas Smer–SD, kā arī koalīcijas partneru Hlas–SD atbalsta Pellegrīni paziņoja par savu kandidatūru prezidenta amatam.

2024. gada 23. martā pirmajā kārtā viņš ieguva otro vietu ar 37,03%. Uzvarēja karjeras diplomāts Ivans Korčoks ar 42,52%, bet pensionētais jurists un tiesnesis Štefans Harabins ieguva trešo vietu ar 11,74%. Drīz pēc otrās vietas iegūšanas Pellegrīni saņēma atbalstu no koalīcijas partneriem SNS, kuru līderis Andrejs Danko izstājās no pirmās kārtas, kā arī no nesekmīgajiem kandidātiem Kristiāna Forro un Štefana Harabina.

2024. gada 6. aprīlī viņš otrajā kārtā uzvarēja ar 53,12%, pārspējot Ivanu Korčoku ar 46,88%. Nākamajā dienā pēc vēlēšanām Pellegrīni apstiprināja, ka atkāpsies no Hlas-SD vadītāja amata un atteiksies no dalības partijā, lai godinātu nerakstīto politisko tradīciju, saskaņā ar kuru prezidents ir bezpartijisks.

 Personīgā dzīve 
Pellegrīni ir itāļu senči. Viņa vecvectēvs Leopoldo Pellegrīni ieradās Austroungārijā, lai piedalītos dzelzceļa būvniecībā starp Levici un Zvolenu. 2019. gadā Pellegrīni sevi raksturoja kā nepraktizējošu katoli.

Pellegrīni ir vecpuisis. 2020. gada intervijā tabloīdam žurnālam Plus 7 dní Pellegrīni tika jautāts, vai viņš ir gejs, un viņš to noliedza. Šis incidents noveda pie žurnāla redaktora atkāpšanās, kurš apgalvoja, ka Pellegrīni ir mēģinājis apturēt šī jautājuma publicēšanu.

Pellegrīni pieder suns Gerijs.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1975. gadā dzimušie
Kategorija:Slovākijas premjerministri
Kategorija:Slovākijas politiķi
Kategorija:Slovākijas prezidenti
Kategorija:Pašreizējie valstu vadītāji