Tu-134 katastrofa Liepājā

Tu-134 katastrofa Liepājā bija Aeroflot lidmašīnas Tu-134A katastrofa kravas reisā L-34 no Omskas uz Liepāju, tā notika 1979. gada 22. martā netālu no Liepājas. Tikai viens no pieciem apkalpes locekļiem izdzīvoja. Izmeklēšanā tika noskaidrots, ka negadījuma iemesli bija apkalpes kļūdas un citu apstākļu sakritība.

 Negadījums 
Naktī no 21. uz 22. martu lidmašīna Tu-134A veica kravas lidojumu, kura laikā tai no Omskas uz Liepāju bija jānogādā komponenti vietējai radiorūpnīcai, Rīgas sakaru iekārtu rūpnīcas "Komutators" filiālei. Tā kā pārbūves laikā lidmašīna nebija aprīkota ar kravas durvīm, iekraušanu veica pa priekšējām pasažieru durvīm. Tajā pašā laikā iekrāvēji, lai atvieglotu savu darbu, vieglākās kastes sāka pārvietot uz aizmuguri, bet smagākās novietoja priekšā, tuvāk durvīm. Šajā gadījumā krava netika nosvērta un izlīdzināšanas diagramma netika sastādīta. Rezultātā lidmašīnas smaguma centra nobīde bija lielāka par maksimāli pieļaujamo. Vēlāk arī atklājās, ka kopējais kravas svars bija 8 tonnas, pārslogojot Tu-134 par 752 kilogramiem.

22:49 pēc Maskavas laika lidmašīna pacēlās no Gorkijas (mūsdienās Ņižņijnovgoroda), kur bija veikusi starpnolaišanos, lai uzpildītu degvielu. Bija jau pāri pusnaktij, kad Tu-134 tuvojās Liepājai, taču lidostas darbalaiku īpaši pagarināja šī reisa uzņemšanai. Pulkstens 00:53 sinoptiķis saņēma laikapstākļu datus: slapjš sniegs, horizontālā redzamība 1020 metri, vertikālā redzamība 100 metri, vēja virziens 230°, vēja ātrums 12—16 mezgli (6,17—8,23 m/s), spiediens 748 mm Hg. Tas, vai Tu-134 drīkstētu nolaisties, bija atkarīgs no laikapstākļiem, un slikto laikapstākļu dēļ Tu-134 nedrīkstēja nolaisties šajā lidostā. Tas nozīmēja, ka dispečeram šādā situācijā bija jāziņo pilotiem, lai Tu-134 lido uz citu lidostu. Dispečers neziņoja, un otrais pilots sāka nolaišanos.

Piloti sāka nolaišanos uzreiz pēc aizspārnu izlaišanas. Neatbilstības dēļ lidmašīna horizontālā lidojumā tika izlīdzināta tikai 310 metru augstumā un ar ātrumu 265 km/h, tādējādi vēlu ielidojot glisādes trajektorijā. Bez tam lidmašīna pastāvīgi šūpojās sānsverē (no vienas puses uz otru ap garenasi) un tangāžā (uz priekšu un atpakaļ ap horizontālo šķērsasi). Lidojot mākoņos, Tu-134 palidoja garām bezvirziena radiobākai  180 metru augstumā. Pēc tam apkalpe atkal sāka nolaisties, lai gan lidmašīna tobrīd atradās pa labi un zem glisādes. Apkalpe šķērsoja 80 metru augstumu. Lai gan viņi nevarēja redzēt zemi, viņi nedevās otrā aplī. Turklāt viņi sāka virzīt lidmašīnu pa kreisi, plānojot atgriezties uz kursa līnijas un vertikālais ātrums sasniedza 8 m/s.

Lidojuma augstums bija 60 metri, kad apkalpe beidzot nolēma aiziet otrā aplī, taču bija grūti ar vadības kolonnu sākt kontrolēt lidmašīnu. Atrodoties 10—12 metru augstumā, 1690 metrus no skrejceļa gala un 155 metrus pa labi no skrejceļa ass Tu-134 ietriecās kokos, sabojājot pusi no kreisā spārna. Trieciena rezultātā lidmašīna pagriezās pa kreisi, šķērsoja skrejceļa asi un pulkstens 00:57 ar 45° grādu sānsveri pa kreisi ietriecās divus metrus augstajā dzelzceļa uzbērumā un avarējot aizdegās.

Katastrofā gāja bojā 4 no 5 apkalpes locekļiem, izdzīvoja tikai lidojuma mehāniķis, kaut arī tika ievainots.

 Apkalpe 
Lidmašīnu vadīja komandieris Nikolajs Dmitrijevs, otrais pilots Valērijs Kuzņecovs, navigators Vladimirs Sapunovs, lidojumu mehāniķis Jurijs Stepanovs (kurš vienīgais izdzīvoja) un stjuarts Karamello Kauliņš.

 Gaisa kuģis 
Tu-134A ar reģistrācijas numuru CCCP-65031 (rūpnīca — 48530, sērijas Nr. 36-07) Harkivas gaisa kuģu ražošanas uzņēmums izlaida 1976. gada 27. jūlijā. Pēc divām dienām to nodeva PSRS civilās aviācijas ministrijai, kas to nosūtīja Rīgas gaisa vienībai Latavio. Sākotnēji lidmašīna veica pasažieru lidojumus, bet drīz vien tika pārveidota par kravas lidmašīnu. Lidmašīnas modifikācija bija vienkārša un no salona tika izņemti visi pasažieru sēdekļi, tādējādi iegūstot ietilpīgu nodalījumu. Katastrofas brīdī lidmašīna bija nolidojusi 3894 stundas.

 Izmeklēšana 
Kā tiešo katastrofas cēloni izmeklēšanas komisija noteica pilotēšanas kļūdu — nolaišanos zem faktiskajiem laikapstākļiem atbilstošā pieļaujamā augstuma minimuma. Apkalpe arī nolaidās pārāk lielā vertikālā ātrumā, mēģinot saskatīt zemi, kas izslēdza drošas nolaišanās iespēju. Turklāt, pēc komisijas domām, katastrofu veicinājusi nepareiza iekraušana Omskā, kā arī neapmierinošais laikapstākļu atbalsts lidostā, jo sinoptiķis nebija brīdinājis dispečeru par laikapstākļu pasliktināšanos. Liepājas lidostas ekspluatācijas drošības standartus nācās paaugstināt par pusotru reizi, jo netika veikti novērojumi no bezvirziena radara radiobākas.

 Atsauces 

Kategorija:Aviokatastrofas Latvijā