Eirokomunisms

Eirokomunisms bija 1970. un 1980. gadu Eiropas komunistisko partiju tendence veidot doktrīnas, kas atšķīrās no Padomju komunistiskās partijas. Aukstā kara laikā tās centās attālināties un atraidīt Padomju Savienības ietekmi. Šī tendence bija īpaši pamanāma Itālijā, Spānijā un Francijā.

Par termina "eirokomunisms" izcelsmi 1970. gadu vidū notika lielas diskusijas, lielākoties to attiecinot uz Zbigņevu Bžezinski un Arrigo Levi. Ārpus Rietumeiropas to dažkārt dēvē par neokomunismu. Šī teorija uzsver lielāku neatkarību no Padomju Savienības.

Svarīgs eirokomunisma pamats bija Antonio Gramši raksts par marksisma teoriju, kas apšaubīja kreiso sektantismu un mudināja komunistiskās partijas veidot sociālās alianses, lai iegūtu hegemonisku atbalstu sociālajām reformām. Pēc 1989. gada demokrātiskajām revolūcijām gandrīz visas Austrumeiropas komunistiskās partijas pēc būtības vai nosaukuma kļuva par sociāldemokrātiskām partijām. Eirokomunisms faktiski bija kļuvis par normu komunistiskajā kustībā. 

 Atsauces 

Kategorija:Komunisms
Kategorija:Demokrātiskais sociālisms