Nekrofilija

Nekrofilija ir psihoseksuāls traucējums, kurā indivīds izjūt seksuālu pievilcību vai vēlmi pēc miroņiem. Šī ir reta un spēcīgi stigmatizēta parafilijas forma, kas bieži tiek uzskatīta par morāli nepieņemamu. Nekrofilija var izpausties dažādos veidos, sākot no fantāzijām līdz pat reāliem fiziskiem kontaktiem ar mirušajiem.

Nekrofilija tiek uzskatīta par garīgās veselības traucējumu un tā var būt saistīta ar citiem psiholoģiskiem stāvokļiem vai traucējumiem. Sakarā ar tās ļoti neparasto un nelegālo raksturu, ir ierobežota izpēte un sapratne par šī traucējuma cēloņiem un izplatību.

 Zināmi nekrofilijas gadījumi 
Tiesu medicīna dokumentējušas vairākus pazīstamus nekrofilijas gadījumus, kuri bieži vien izraisījuši plašu sabiedrības uzmanību:

 Eds Geins, amerikāņu sērijveida slepkava, kas darbojās 20. gadsimta vidū, ir viens no slavenākajiem nekrofilijas gadījumiem. Viņš izraka sieviešu līķus no kapiem un izmantoja viņu ķermeņa daļas un ādu, lai izgatavotu dažādus priekšmetus. Lai gan viņš apgalvoja, ka neveicis seksuālas darbības ar mirušajiem, viņa uzvedība tomēr saistīta ar nekrofiliju.
 Karla Tanclera (pazīstams arī kā Greifs fon Kosels) gadījums ir īpaši bēdīgi slavens. 20. gadsimta 30. gados viņš bija apmāts ar kādu sievieti vārdā Jeļena Milagro de Hojosa, kura nomira no tuberkulozes. Pēc viņas nāves Tanclers slepeni izraka viņas līķi un vairākus gadus to turēja savās mājās, mēģinot "atdzīvināt" viņu, izmantojot dažādas metodes.
 Karenas Grīnlīses gadījums ir viens no retajiem sieviešu nekrofilijas piemēriem. 1979. gadā viņa strādāja par līķu transportētāju un tika pieķerta, mēģinot izdarīt seksuālu aktu ar mirušu vīrieti. Pēc aizturēšanas viņa atzina, ka bijusi iesaistīta nekrofilijā ar apmēram 20-40 līķiem.
 Teds Bandijs, sērijveida slepkava, arī izrādīja nekrofilijas tendences. Viņš izrādīja seksuālu pievilcību un veica seksuālas darbības ar daudziem no saviem upuriem pēc viņu nāves.

 Ārējās saites 

Kategorija:Slimības
Kategorija:Parafilijas