Vācu Jaungvineja

Vācu Jaungvineja () bija Vācijas Impērijas protektorāts (Schutzgebiet), kas sastāvēja no Jaungvinejas salas ziemeļaustrumu daļas, Bismarka arhipelāga salām, daļas Zālamana salu, kā arī plašām teritorijām Mikronēzijā – Karolīnu salas, Marianas salas (izņemot Guamu), Māršala salas un Nauru. Cita Vācijas kolonija Okeānijā bija Vācu Samoa.

 Vēsture 
1880. gadu sākumā tikai Nīderlandei bija sava kolonija Jaungvinejas salā (tā aizņēma salas rietumu daļu). Salas austrumu daļa nebija pakļauta nevienai Eiropas varai. Vācijas Impērija, kas tajā laikā nostiprināja savas pozīcijas pasaules arēnā un kurai reģionā bija tirdzniecības intereses, nolēma izmantot radušos situāciju, bet jau 1883. gadā Kvīnslendas britu komisārs paziņoja par Lielbritānijas patronāžu Jaungvinejas salas dienvidaustrumu daļā. Tomēr Lielbritānijas valdība, kas nebija ieinteresēta šīs teritorijas sagrābšanā, neatzina Kvīnslendas komisāra rīcību par likumīgu.

Vācija 1884. gadā nodibināja Jaungvinejas kompāniju, kas nekavējoties nosūtīja uz salu savu aģentu Frīdrihu Finšu, kurš pacēla Vācijas karogu virs Jaungvinejas salas ziemeļaustrumu daļas un Jaunbritānijas.Tas izraisīja plašu neapmierinātību Kvīnslendā, kurā Vācijas Impērijas darbības tika uzskatītas par naidīgām. Tā rezultātā 1885. gada sākumā tika paziņots par Lielbritānijas protektorātu Jaungvinejas ziemeļaustrumu daļai, kuru Vācija nesen bija sagrābusi. Tikai pēc Vācijas spiediena izdarīšanas (piedraudēja Lielbritānijai ar iespēju izvirzīt Ēģiptes jautājumu) 1885. gada aprīlī tika parakstīts līgums, saskaņā ar kuru Vācija ieguva Jaungvinejas ziemeļaustrumu daļu, ko nodēvēja par Ķeizara Vilhelma zemi un Bismarka arhipelāgu, bet Lielbritānija — Jaungvinejas dienvidaustrumus.

Jau 19. gadsimta vidū Māršala salās parādījās pirmie vācu tirgotāji, un jau 1878. gadā tika parakstīts tirdzniecības līgums ar Jaluitas salas karali. Kādu laiku vēlāk Māršala salas kļuva par daļu no Vācijas Jaungvinejas protektorāta. 1888. gadā Nauru sala kļuva par kolonijas daļu. Ar pāvesta Leona XIII svētību Vācija ieņēma arī Marianas un Karolīnas salas.

 Pirmais pasaules karš 

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Austrālijas karaspēks 1914. gadā pēc neilgas pretošanās, ko vadīja kapteinis Karls fon Klevics un leitnants Roberts fon Blūmentāls, ieņēma Ķeizara Vilhelma zemi un tuvējās salas, kamēr Japāna okupēja lielāko daļu atlikušos Vācijas īpašumus Klusajā okeānā.

Vienīgā nozīmīgā kauja notika 1914. gada 11. septembrī, kad Austrālijas jūras un militārie ekspedīcijas spēki uzbruka mazjaudas bezvadu stacijai Bita Pakā (netālu no Rabaulas) Jaunbritānijas salā, toreizējā Jaunpomerānijā. Austrālieši zaudēja sešus bojāgājušos un četrus ievainotos — pirmos Austrālijas militāros upurus Pirmā pasaules kara laikā. Vācu spēkiem klājās daudz sliktāk, gāja bojā viens vācu virsnieks un 30 vietējie policisti, bet viens vācu virsnieks un desmit vietējie policisti tika ievainoti. 21. septembrī visi vācu spēki kolonijā padevās.

Pēc 1919. gada Versaļas līguma Vācija zaudēja visus savus koloniālos īpašumus, tostarp Vācu Jaungvineju. 1923. gadā Nāciju līga piešķīra Austrālijai pilnvarotās tiesības pār Nauru, un Apvienotā Karaliste un Jaunzēlande saņēma līdzpilnvaroto tiesības.Hudson, WJ (April 1965). "Australia's experience as a mandatory power". Australian Outlook. 19 (1): 35—46. doi:10.1080/10357716508444191. Citas zemes uz dienvidiem no ekvatora kļuva par Nāciju līgas mandātteritoriju Jaungvineju, kas bija Austrālijas administrācijā līdz 1949. gadam (to pārtrauca Japānas okupācija Jaungvinejas kampaņas laikā), kad tā tika apvienota ar Austrālijas Papua teritoriju, lai kļūtu par Austrālijas teritoriju Papua un Jaungvineja, kas galu galā kļuva par mūsdienu valsti Papua-Jaungvineju. Salas uz ziemeļiem no ekvatora kļuva par Nāciju līgas Japānas Dienvidjūru salu mandātteritoriju. Pēc Japānas sakāves Otrajā pasaules karā bijušās Japānas mandāta salas pārvaldīja ASV kā Apvienoto Nāciju Organizācijas pārraudzītu Klusā okeāna salu aizbildniecības teritoriju.

 Skatīt vēl 

 Vācu Austrumāfrika

 Literatūra 
 Firth, S. G.: The New Guinea Company, 1885—1899: A Case of Unprofitable Imperialism. in: Historical Studies. 1972; 15: 361—377.
 Firth, Stewart G.: Arbeiterpolitik in Deutsch-Neuguinea vor 1914. In: Hütter, Joachim; Meyers, Reinhard; Papenfuss, Dietrich, Editors: Tradition und Neubeginn: Internationale Forschungen zur deutschen Geschichte im 20. Jahrhundert. Köln: Carl Heymanns Verlag KG; 1975: 481—489.
 Noel Gash — June Whittaker: A pictorial history of New Guinea, Jacaranda Press: Milton, Queensland 1975, 312 p., .
 Whittaker, J L; Gash, N. G.; Hookey, J. F.; and Lacey R. J. (eds.) : Documents and Readings in New Guinea History: Prehistory to 1889, Jacaranda Press: Brisbane 1975/1982

 Firth, Stewart G.: German Firms in the Pacific Islands, 1857— 1914. In: Moses, John A.; Kennedy, Paul M., Editors. Germany in the Pacific and Far East, 1870—1914. St. Lucia: University of Queensland Press; 1977: 3—25

 Firth, Stewart: The Germans in New Guinea. In: May, R. J.; Nelson, Hank, Editors: Melanesia: Beyond Diversity. Canberra: Australian National University, Research School of Pacific Studies; 1982: 151—156.

 Firth, Stewart. Labour in German New Guinea. In: Latukefu, Sione, Editor. Papua New Guinea: A Century of Colonial Impact 1884—1984. Port Moresby: The National Research Institute and the University of Papua New Guinea in association with the PNG Centennmial Committee; 1989: 179—202.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Archives of the German Colonial Society 
 Deutsch-Neuguinea 

Kategorija:Vācijas vēsture
Kategorija:Bijušās kolonijas
Kategorija:Koloniālisms