Koscjuško sacelšanās

Tadeuša Koscjuško sacelšanās (, insurekcja kościuszkowska) jeb Otrais Polijas karš, bija sacelšanās Polijas—Lietuvas kopvalstī 1794. gadā.

Daļa Polijas un Lietuvas muižniecības slepeni gatavoja sacelšanos, cerot uz palīdzību no Francijas. Par sacelšanās vadītāju ievēlēja ASV Neatkarības kara varoni Tadeušu Koscjuško.

 Norise 
1794. gada 24. martā Koscjuško Krakovas tirgus laukumā paziņoja par sacelšanās sākumu un sevi pasludināja par diktatoru, kurš vēlāk nodos varu brīvi ievēlētam Seimam.

Steigšus apbruņotajiem Koscjuško spēkiem izdevās uzvarēt 4. aprīļa kaujā pie Raclavices, 17.—18. aprīlī notika Varšavas sacelšanās un 23. aprīlī sekoja Viļņas sacelšanās. 7. maijā Koscjuško parakstīja dzimtbūšanas ierobežošanas aktu ("Polaņecas proklamāciju").

Tomēr 6. jūnijā poļu patrioti zaudēja kaujā pie Ščekociniem, 15. jūnijā Prūsijas armija okupēja Krakovu. Koscjuško spēki atkāpās uz Varšavu, kuru 13. jūlijā aplenca Krievijas un Prūsijas armijas. 12. augustā Krievijas armija ieņēma Viļņu. Pēc 20. augustā sākušās Lielpolijas sacelšanās 6. septembrī iebrucēji bija spiesti pārtraukt Varšavas aplenkumu.

Tomēr Krievija mobilizēja jaunu armiju ģenerāļa Suvorova vadībā, 10. oktobra Macejovices kaujas laikā Koscjuško ievainoja un sagūstīja. 1794. gada 4. novembrī Suvorovs ieņēma Varšavas labā krasta priekšpilsētu Pragu un sarīkoja slaktiņu, nogalinot apmēram 20 000 civiliedzīvotāju. Pēc šī slaktiņa poļu spēki bija demoralizēti un Varšava padevās. 16. novembrī padevās pēdējie sacelšanās dalībnieki.

 Notikumi Latvijā 

Kurzemes sacelšanās aptvēra Kurzemes un Zemgales hercogistes un Piltenes apgabala rietumu daļu, tās dalībnieki ieņēma Liepāju, Kuldīgu un Aizputi. Tadeušs Koscjuško nosūtīja arī karaspēka vienību Mihala Kleofasa Ogiņska vadībā uz Sēliju uzbrukumam Daugavpils cietoksnim.Arkadiusz Janicki. Wyprawa Michała Kleofasa Ogińskiego do wschodniej Kurlandii i na Dyneburg w 1794 roku (Mihala Kleofasa Ogiņska ekspedīcija uz Austrumkurzemi un Daugavpili 1794. gadā). Wydawnictwo Uniwersytetu Gdańskiego, 2024

25. jūnijā sacelšanās dalībnieki Telšu apriņķa ģenerālmajora Antonija Vojtkeviča (Antoni Wojtkiewicz, Antanas Vaitkevičius) vadībā ieņēma Liepāju. 28. jūnijā Liepājas tirgus laukumā nolasīja "Sacelšanās aktu", un "Kurzemes hercogistes sacelšanās aktu", kurā hercogistes pilsoņi apliecināja gatavību kopīgi cīnīties par Polijas un Lietuvas kopvalsts brīvību, integritāti un neatkarību. Muižniecībai uzlika pienākumu apsolīt zemniekiem brīvību.Tomašs Otockis: Gadadiena, ko neviens nesvin — Kurzemes sacelšanās pirms 230. gadiem lsm.lv 2024. gada 28. jūlijā

Sapulcējušies parakstīja šo zvērestu un par Liepājas ģenerālmajoru ievēlēja pilsoni Heinrihu fon Mirbahu.

 Sekas 
Koscjuško sacelšanās sakāve iezīmēja nozīmīgu pagrieziena punktu Polijas un Lietuvas vēsturē, jo tā noveda pie Polijas—Lietuvas kopvalsts trešās sadalīšanas 1795. gadā. Ne tikai Polija un Lietuva, bet arī Kurzemes un Zemgales hercogiste pārstāja pastāvēt kā suverēnas valstis.

 Skatīt arī 
 Novembra sacelšanās
 Janvāra sacelšanās

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Polijas vēsture
Kategorija:Lietuvas vēsture
Kategorija:Lielvalstu sadalīšanās
Kategorija:Kurzemes un Zemgales hercogiste
Kategorija:Baltkrievijas vēsture
Kategorija:Krievijas Impērija