Pēcpadomju valstis

upright=1.15|thumb|right|<span style="text-align:left">Pēcpadomju valstu sīkāks iedalījums reģionos:
Pēcpadomju valstis jeb pēcpadomju telpa ir apzīmējums 15 valstīm (Armēnijai, Azerbaidžānai, Baltkrievijai, Igaunijai, Gruzijai, Kazahstānai, Kirgizstānai, Latvijai, Lietuvai, Moldovai, Krievijai, Tadžikistānai, Turkmenistānai, Ukrainai un Uzbekistānai), kas atradās Padomju Savienības sastāvā kā Padomju Sociālistiskās Republikas, bet pēc PSRS sabrukuma kļuva neatkarīgas.

 Definējums 
Papildus 15 valstīm, ko atzinušas ANO dalībvalstis, pēcpadomju valstīm reizēm pieskaita arī neatzītas vai daļēji atzītas valstis: Abhāzijas Republiku, Dienvidosetijas Republiku un Piedņestras Moldāvu Republiku. No 1990. līdz 1994. gadam, bet faktiski līdz 1995. gadam pastāvēja neatzīta Gagauzijas Republika, kuras vadība nesekmīgi centās iegūt neatkarību no Moldovas. No 1991. gada jūnija līdz 2000. gada februārim pastāvēja daļēji neatkarīga Ičkērijas Čečenu Republika, kuras vadība nesekmīgi centās iegūt neatkarību no Krievijas.

Pēcpadomju valstis ir ģeogrāfijas, socioloģijas, vēstures, politikas, ekonomikas un kultūras pētījumu objekts.

 Baltijas valstis 
Par Baltijas valstu piederību pēcpadomju telpai nav vienprātības. Baltijas valstu vēstnieki, reaģējot uz Vācijas ziņu portāla Zeit Online rakstu Soviet Legacy, aicinājuši ziņu portālu pārtraukt Lietuvu, Latviju un Igauniju saukt par "bijušajām padomju republikām", norādot, ka Baltijas valstis pēc PSRS sabrukuma savu neatkarību atjaunoja, nevis bija jaunizveidotas valstis, un Padomju Savienības sastāvā neatradās brīvprātīgi, jo bija okupētas un anektētas, kuras likumību Vācija tāpat kā lielākā daļa Rietumvalstu nekad nav atzinusi.

Krievu žurnālists un Forbes.ua galvenais redaktors Leonīds Beršidskis uzskata, ka apzīmējums "pēcpadomju" esot nevis apvainojums, bet gan "fakta konstatēšana", jo "vai tās to vēlas vai ne, tās bija daļa no Padomju Savienības", kur Baltijas valstis bija "ekonomiskās plānošanas un migrācijas politikas subjekts", no kuras tām kā "paliekošs padomju mantojums" saglabājusies liela krievu mazākumtautība.

Austrumeiropas politikas pētījumu centra pētnieks Māris Cepurītis uzskata, ka apzīmējums "pēcpadomju" bija lietderīgs 1990. gados, bet tagad, arvien vairāk palielinoties atšķirībām starp valstīm, ir novecojis. Viņš atzīst Baltijas valstīs palikušās padomju okupācijas sekas, "tostarp korupciju un demokrātisko prasmju un tradīciju izaicinājumus", bet pretnostata "Centrālāzijas valstis ar autoritāriem režīmiem, cilvēka tiesību un brīvību ierobežojumiem un lielu valsts lomu ekonomikā un Baltijas valstis — ar demokrātiskām institūcijām un atvērtu, reģionāli integrētu ekonomiku".

 Jaunas savienības idejas 
Vēl PSRS sabrukuma laikā tika piedāvāts izveidot konfederatīvu Suverēnu valstu savienību, kurai 1991. gada 14. novembrī bija paredzēts pievienoties septiņām republikām (Baltkrievijai, Kazahstānai, Kirgizstānai, Krievijai, Tadžikistānai, Turkmenistānai un Uzbekistānai). Ņemot vērā tā laika politisko situāciju un atsevišķu vēsturisku personu (Kravčuka, Jeļcina, Šuškeviča) gribu, to galu galā nepieņēma.

Deviņdesmito gadu vidū kādu laiku tika izskatīts Kazahstānas prezidenta Nursultana Nazarbajeva 1994. gada 29. marta priekšlikums izveidot Eirāzijas savienību, kurā būtu piecas republikas (Baltkrievija, Kazahstāna, Kirgizstāna, Krievija un Tadžikistāna), bet par to netika panākta vienošanās.

Ideja tika īstenota kā Krievijas un Baltkrievijas savienība. Krievijas un Baltkrievijas Apvienotā valsts tika dibināta 1999. gadā, ideja piederēja Baltkrievijas prezidentam Aļaksandram Lukašenkam.

 Skatīt vēl 
 Organizācija demokrātijai un ekonomiskajai attīstībai
 Neatkarīgo Valstu Sadraudzība
 Kolektīvās drošības līguma organizācija

 Atsauces 

Kategorija:Eirāzija
Kategorija:Padomju Savienība