Jūlijs Smarods

Jūlijs Smarods (1884—1956) bija latviešu mikologs, fitopatologs, augu aizsardzības speciālists. Aprakstījis vairāk kā 30 zinātnei jaunu sēņu sugu, pētījis un apkopojis datus par Latvijā sastopamajām rūsas sēnēm, himēnijsēnēm, peronosporāļu, piknīdīju, melanokonāļu, hifomicetāļu, asku sēnēm. Latvijas PSR Nopelniem bagātais zinātnes darbinieks.

 Dzīves gājums 
Jūlijs Smarods dzimis 1884. gada 3. septembrī Jaunrozes pagasta "Jaunmelnupēs" kā Jūliuss Aleksanders Smarulis (Julius Aleksander Smarul) Pētera Smaruļa un Annes Ilzes (dzimušas Kļaviņas) ģimenē.ieraksts Appukalna ev.lut. baznīcas grāmatā kurā uzauga vēl trīs bērni — brāļi Alfrēds, Rūdolfs un māsa Marta.

Pamatizglītību ieguvis vietējā pagastskolā. Strādājis sava tēva saimniecībā, pašizglītojies un interesējies par lauksaimniecību — augu mēslošanu, slimībām, nezālēm, to apkarošanu. Acīmredzot viņš jau tad pratis vācu un krievu valodas. Savos darbos atsaucies uz jaunākajiem rakstiem lauksaimniecības žurnālos.
Piemēram, 1908. gadā viņš veicis lauka izmēģinājumus pēc noteiktas metodikas Opekalna Lauksaimniecības biedrības uzdevumā, lai noskaidrotu superfosfāta un kaulu miltu noderību kviešu audzēšanā.http://periodika.lv/periodika2-viewer/?lang=fr#panel:pa|issue:664974|article:DIVL30|query:Julijs%20Smarods%20 Savu dažādo pētījumu rezultātus jaunais lauksaimnieks publicējis žurnālos "Zemkopis", "Baltijas Lauksaimnieks", "Mājas Viesis".
No 1906. gada līdz 1913. gadam Smarods darbojās kā korespondents Imperatoriskā Botāniskā dārza Centrālajā fitopatoloģijas stacijā Pēterburgā. Pēc viņa paša vārdiem, viņš saņēma atbalstu no sava laika ievērojamiem zinātniekiem profesora un akadēmiķa A. A. Jačevska un profesora A.S. Bondarceva. Tajā laikā J. Smarods uzsāka gan makroskopisko, gan mikroskopisko sēņu materiāla vākšanu un apmaiņu ar zinātniskajām iestādēm un pētniekiem.Autobiogrāfija. LVA F1331-6-4
Šajā savas dzīves periodā Jūlijs Smarods ar pseidonīmu "Upenājs" žurnāla "Apskats" pielikumā publicējis romantiskus dzejoļus. 1905. gada septembrī, oktobrī dzejoļu ievirze ir patriotiski romantiska — "Mans sāpju bērns — mana dzimtene", "Pie tēraudzilā apvāršņa", "Uz priekšu drīzi!...". 1908. gadā "Milzis un zaķis" vairāk atgādina alegoriju par latviešu brīvības cīnītājiem un Krievijas Impēriju.

1914. gadā J. Smarods tika iesaukts armijā un nokļuva Pirmā pasaules kara Galīcijas frontē. Pat ierakumos interese par zinātni lika J. Smarodam ievākt herbāriju un sēņu paraugus, kurus viņš sūtīja uz Pēterburgu.Vimba E. Jūlijam Smarodam — augu aizsardzības darba pamatlicējam Latvijā — 120! "Dārzs un Drava", Nr. 9, Rīgā, 2004, 16-17 lpp. 1918. gadā viņš iestājās Sarkanajā armijā un līdz 1919. gadam pildīja medicīnas feldšera pienākumus Maskavas aviācijas skolā. 1919. gadā demobilizējies un līdz 1921. gadam strādājis Naturālistu asociācijā kā zinātniskais līdzstrādnieks A. P. Modestova vadībā. Smarods strādājis kā fitopatologs un vācis materiālus par Maskavas apkārtnes floru un pētījis vaskulāro augu sakņu sistēmas.Personas lieta. LVA F1331-6-4

1922. gadā J. Smarods atgriezās Rīgā un iestājās darbā Augu aizsardzības institūtā, kļuva par mikoloģoijas sekcijas vadītāju un nostrādāja šai iestādē, kura daudzkārt mainīja nosaukumus, līdz mūža beigām. J. Smaroda personīgajā dzīvē īpaši smagi bija četrdesmitie gadi. 1943. gadā mirusi viņa māsa Marta, 1944. gadā — dēls Edmunds, 1945. gadā — sieva Karlīne un 1949. gadā — brālis Alfrēds. Jūlijs Smarods pats miris 1956. gada 13. februārī Rīgā, apbedīts Meža kapos.

 Zinātniskā darbība 

Līdz Pirmajam pasaules karam J. Smarods publicējis vairākus rakstus, galvenokārt, ikgadējus pārskatus par augu slimībām Latvijā tā laika lauksaimniecības žurnālos latviešu valodā (1—9). Kara gados un, strādājot Maskavā, viņš vācis sēņu materiālu, publicējis rakstu par Maskavas apkārtnes vaskulāro augu floru.

Pēc 1922. gada, kad J. Smarods kļuva par Mikoloģijas sekcijas vadītāju Augu aizsardzības institūtā, viņš atsāka darbu pie Latvijas sēņu izpētes. Smarods savācis bagātu mikoloģisko paraugu materiālu, kas aptver galvenokārt Latvijas teritoriju. Kopumā viņš publicējis apmēram 40 zinātnisku un 900 populārzinātnisku rakstu, sniedzis vairākus tūkstošus konsultāciju iedzīvotājiem, uzstājies ar priekšlasījumiem par augu slimībām un to apkarošanu visā Latvijā.http://periodika.lndb.lv/periodika2-viewer/?lang=fr#panel:pa|issue:139468|article:DIVL137|query:Jūlijs%20Smarods%20
Kopā ar ungāru mikologu Gustavu Mešu (Moesz Gustáv) Jūlijs Smarods aprakstījis 33 zinātnei jaunas sēņu sugas no Latvijas. Savukārt citi mikologi aiz cieņas pret zinātnieku, devuši Smaroda vārdu sēņu sugām no Diplodina, Entylamella, Leptosphaeria, Septoria, Valsella ģintīm. Savu ilggadīgo pētījumu rezultātus par vairākām Latvijas sēņu sistemātiskajām grupām J. Smarods no 1950. gada publicējis "LPSR Zinātņu Akadēmijas Vēstīs" (darbu sarakstā 35- 42). Jūlijs Smarods atbalstījis un veicinājis jauno zinātnieku izaugsmi Latvijā. Tāds piemērs ir Dr. biol. Edgars Vimba, kuru Smarods ievirzīja sēņu pētīšanā un ieteica izpētīt Ramularia ģinti Latvijā.
Sākot ar 1931. gadu J. Smarods izdeva Latvijas sēņu eksikātu "Fungi latvici exiccati". No 1931. līdz 1963. gadam iznāca 28 sējumi. Katrā sējumā ir 50 sēņu sugu paraugi, kopā 1400. Pēdējais sējums tika izdots jau pēc autora nāves. Katru herbārija sējumu pavadīja tipogrāfiski iespiest katalogs. Šis eksikāts nonāca daudzu valstu dažādu institūciju herbārijos. Portālā "Mycology Collections Portal" var atlasīt ierakstus, kas liecina, ka Smaroda vākti sēņu paraugi glabājas Vašingtonas vasts universitātes herbārijā, Harvardas universitātes Farlow herbārjā, Zviedrijas Dabas vēstures muzejā, Savienoto Valstu Nacionālajā sēņu kolekcijā. Jāņem vērā, ka digitalizēta ir tikai daļa pasaules kolekciju. Zināms, ka Smaroda vākumi jau kopš 20.gs. pirmajiem gadiem un līdz pat pēdējam eksikāta izdevumam 1963. gadā nonāca V. Komarova Botānikas institūta krājumā Pēterburgā. Latvijā viens eksikāta eksemplārs glabājas Latvijas Universitātes Muzeja krājumā (starptautiskais herbārija kods RIG). Paša Jūlija Smaroda herbārijs aptvēra 20 000 paraugu, kurā uzkrāti arī citu pētnieku iesūtīti materiāli. Spriežot pēc paraugiem, J. Smarodam bijusi aktīva sarakste ar daudzu valstu pētniekiem. J. Smaroda herbārijs nonācis Daugavpils universitātes Sistemātiskās bioloģijas institūta krājumā (DAU).

Jūlijs Smarods kopš 1952. gada bija Latvijas Botāniķu biedrības biedrs.

 Apbalvojumi 

1955. gadā J. Smarodam piešķirts "Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka goda nosaukums".http://periodika.lndb.lv/periodika2-viewer/?lang=fr#panel:pa|issue:181049|article:DIVL54|query:Jūlijam%20Smarodam%20

 Darbi 

 Upenāju (Ribes nigrum) lapu rūsa. "Mājas Viesa" Zemkopības pielikums. Rīga, 1904.
 Kādi parazīti bojāja Latvijas stādus 1906. g. vasarā. "Zemkopis", nr. 41. Rīga, Jelgava, 1906.
 Liekēži uz Latvijas kultūraugiem 1907. gadā. "Zemkopis, nr. 49. Rīga, Jelgava, 1907.
 Par augu slimībām. "Zemkopis", nr.29. Rīga, Jelgava, 1908.
 Par kultūras un dabā savvaļā augošu augu sēnīšu slimībām, kas uzietas Latvijā 1908.g. "Zemkopis", nr. 46. Rīga, Jelgava, 1908.
 Par augu sēnīšu slimību izplatīšanos. "Zemkopis", nr. 4. Rīga, Jelgava, 1909.
 Par augu sēnīšu slimībā Latvijā 1909. gadā. "Baltijas Lauksaimnieks", nr. 6—7. Rīga, 1910.
 1909. gada entomoloģijas piezīmes. "Baltijas Lauksaimnieks", nr. 9-10. Rīga, 1910.
 Mikoloģiskas piezīmes. "Latvis", nr. 501, 562, 598, 657. Rīga, 1923.
 Par augiem, kuri veicina rūsas izplatīšanos. "Latvijas Lauksaimnieks", nr. 10. Rīga, 1923.
 Mikoloģiskas piezīmes. "Latvis", nr. 699. Rīga, 1924.
 Mikoloģiskās floras pētīšanas panākumi. "Latvis", nr. 979. Rīga, 1924.
 Phyllosticta briardi Sacc. "Latvijas Lauksaimnieks", nr. 17. Rīga, 1924.
 Labību slimības un to apkarošana. Rīga, 1924. 32 lpp.
 Ogulāju rūsa — Puccinia ribesii-caricis Kleb. "Latvijas Lauksaimnieks", 13. Rīga, 1925.
 Ziņas par Latvijā 1924. g. vasarā novērotām kultūraugiem kaitīgām liekēžu sēnītēm. J. Bissenieka ...Lauksaimniecības... kalendārs 1926. gadam. Rīga, 1925.
 Dārzogāju slimības un to apkarošana: ar 10 zīmējumiem tekstā. Cēsis, 1926. 46 lpp.
 Dažas ziņas par Latvijas mikofloru. "Daba", nr. 2. Rīga, 1929.
 Ziņas par Latvijas mikofloru. "Daba", nr. 5. Rīga, 1929.
 Kultūraugu slimības 1929. gadā. "Latvijas Augu Aizsardzības Institūta Raksti", nr. 1. Rīga, 1930.
 Latvijā novērotās kultūraugiem kaitīgās sēnes. "Lauksaimniecības Mēneštraksts" , nr. 10. Rīga, 1930.
 Ziņas par Latvijas mikofloru. 3. "Daba", nr. 2. Rīga, 1930.
 Cladosporium fulvum. "Latvijas Lauksaimnieks", nr. 10, Rīga, 1931.
 Sclerotinia libertiana. "Latvijas Lauksaimnieks", nr. 14. Rīga, 1931.
 Latvijas sēnes. Rīga, 1931 — 1941.
 Fungi latvici exsiccati. Schedae. 1-23. Rīga, 1931 — 1945.
 Fungi latvici exsiccati. Fasc. 1 — 1350. Riga, 1931 — 1956.
 Kultūraugu slimības 1930. — 1931. g. "Latvijas Augu Aizsardzības Institūta Raksti", nr.2. Rīga, 1932.
 Materiāli Latvijas mikoflorai. Turpat.
 Kuktūraugu slimības. "Latvijas lauksaimnieks", nr. 24. Rīga, 1932.
 Slimību un kaitēkļu apkarošana ogu dārzos. Cēsis, 1936. 48 lpp.
 Augļu koku un ogulāju pasargāšana no kaitēkļiem un slimībām. Kalendārs dārzu kopējiem. Rīga, 1936, lp. 19.
 Latvijas sēnes. Rīga, 1943.
 Ozols E., Rasiņš A., Smarods J. Lauksaimniecības augu kaitēkļu, slimību un nezāļu apkarošana. Rīga, 1950. 137 lpp.
 Pārskats par Latvijas PSR rūsas sēnēm. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 7. Rīga, 1952.
 Dažas jaunas ziņas par Latvijas himēnijsēnēm. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 2. Rīga, 1953.
 Materiāli par Latvijas peronosporāļu sēnēm. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 7. Rīga, 1953.
 Микологические заметки. Ботанические материалы Отдела споровых растений Ботанического института им. В.Л. Комарова, нр.9, 1953.
 Pārskats par Latvijas PSR nepilnīgi pazīstamām sēnēm. I Piknīdiju sēnes (Sphaeropsidales). 1. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 3. Rīga, 1954.
 Tas pats. 2. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 1. Rīga, 1955.
 Pārskats par Latvijas PSR nepilnīgi pazīstamajām sēnēm. II Melankoniāļi un III Hifomicetāļi. 3. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 8. Rīga, 1955.
 Materiāli par Latvijas PSR asku sēnēm. "Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Vēstis", nr. 5. Rīga, 1956.
 Smarods J., Liepa I. Dārzeņu kaitēkļi un slimības. Rīga, 1956. 406 lpp.
 К микофлоре ржавчинных грибов Латвии. Ботанические материалы Отдела споровых растений Ботанического института им. В.Л. Комарова, нр.11, 1956.
 Fungi latvici exsiccati. Latvijas Universitātes Zinātniskie Raksti, nr. 49. Rīga, 1963.

 Avoti 
 Enciklopēdija Latvijas Daba, 6.sēj. Rīga, 1998.
 Vimba E. Jūlijam Smarodam — augu aizsardzības darba pamatlicējam Latvijā — 120! "Dārzs un Drava", Nr. 9, Rīgā, 2004, 16-17 lpp.
 J. Smaroda personas lieta Latvijas Valsts Arhīvā F1331-6-4.

 Atsauces 

Kategorija:Latvijas biologi
Kategorija:Botāniķi
Kategorija:1884. gadā dzimušie
Kategorija:1956. gadā mirušie