Viļņas kauja (1655)

Viļņas kauja bija Krievijas un kazaku bruņots uzbrukums Viļņai, Lietuvas lielkņazistes galvaspilsētai, kas ietilpa Polijas—Lietuvas ūnijā. Uzbrukums notika  Krievu-poļu kara laikā. Polijas—Lietuvas karaspēku vadīja hetmanis Jonušs Radvils, kas aizsargājās pret Alekseja I Romanova krievu armiju. Tā bija pirmā reize, kad svešs karaspēks pilnībā iekaroja Viļņas piļu kompleksu. Pilsētas iekarošanai sekoja sešus gadus ilga maskaviešu okupācija, izraisot ievērojamu iedzīvotāju skaita samazināšanos un pilsētas pagrimumu turpmākajos gados. Sakāve bija viens no iemesliem, kāpēc Jonušs Radvils un vairāki citi Lietuvas šļahtas pārstāvji noslēdza Ķēdaiņu ūniju, tādējādi nododot lielkņazisti Zviedrijai.

 Kauja 
Polijas—Lietuvas ūnijā iebruka lielas krievu (1654. gada jūlijā sākās Krievu-poļu karš (1654–1667)) un zviedru armijas (1655. gada jūlijā sākās zviedru plūdi) vienības. Kad liela krievu armija tuvojās Viļņai, hetmanis Jonušs Radvils varēja pulcēt tikai 5000 līdz 7000 vīru. Kaujas sparu vēl vairāk iedragāja karaļa Jana II Kazimira Vāsas pavēle ​​karaliskajam karaspēkam (apmēram 5000 vīru) atkāpties uz Marienburgu. Lietuvas komandieri hetmanis Jonušs Radvils un pilsētas kases turētājs Vinsents Gosevskis nespēja vienoties par aizsardzības taktiku. Pilsētas iedzīvotāji sāka steidzīgu evakuāciju. Visvērtīgākos dārgumus, tostarp Svētā Kazimira pīšļus, Lietuvas metrikas galvenās grāmatas un Viļņas katedrāles vērtslietas, izveda ārpus pilsētas.

Radvils ieņēma aizsardzības pozīciju Neres ziemeļu krastā pie tagadējā Zaļā tilta, lai piesegtu evakuācijas ceļus. Kauja sākās ap sešiem no rīta un ilga visu dienu. Lietuviešiem izdevās sagūstīt trīs Krievijas karogus. Naktī Lietuvas armija sadalījās divās grupās, kas atkāpās uz Vilkavišķiem un Ķēdaiņiem. Viļņas piļu kompleksa garnizons padevās pēc divām dienām.

 Sekas un laupīšana 
Iebrūkošā armija vairākas dienas izlaupīja pilsētu un slepkavoja tās iedzīvotājus. Ugunsgrēks pārņēma daļu pilsētas. Tostarp kazaki nodedzināja ebreju kvartālu un nogalināja daudzus ebrejus. Pēc aculiecinieku teiktā, ugunsgrēks ilga 17 dienas un bojāgājušo skaits pārsniedzis  cilvēku, tomēr tie ir pārspīlēti skaitļi. Visas pilis izlaupīja, izglābtas tikai četras baznīcas. Iebrucēji ne tikai paņēma tādas vērtīgas lietas kā mēbeles vai sudrablietas, bet arī sadauzīja altārus, apgānīja kapus (tostarp Sapjehu dzimtas sudraba sarkofāgu), nojauca dekoratīvos elementus (piemēram, Radvilu pils marmora kolonnas). Valdnieku pili pārvērta drupās un to atjaunoja tikai 2000. gados. Daži zinātnieki pieļauj, ka Viļņas katedrāles aplaupīšanas laikā zaudētas vairākas relikvijas, tostarp Vītauta Dižā pīšļi. 14. augustā pilsētā ieradās Krievijas cars Aleksejs I Romanovs. Viņš nevarēja atrast piemērotu apmešanās vietu pilsētā un tā vietā uzcēla lielu telti Lukišķos. Viņš pašpasludināja sevi par Lietuvas lielkņazu.

 Atsauces 

Kategorija:Lietuvas vēsture