Cefalokarīdas

Cefalokarīdas (Cephalocarida) ir sīku un primitīvu jūras vēžveidīgo klase, kurai pašlaik ir zināmas 12 sugas. Pirmo reizi tās 1955. gadā aprakstīja ASV zoologs Hovards Laurenss Sanderss no ASV Longailendas līča dūņainās grunts, taču vēlāk šīs klases pārstāvji tika atrasti arī Klusā okeāna ziemeļu un dienvidu reģionos, bet nesen pat Vidusjūrā. Šie vēžveidīgie ir konstatēti dziļumos no sublitorāles līdz batiālei. Fosilās formas nav konstatētas.

 Morfoloģija 
Cefalokarīdas ir ļoti sīki (2—3 mm gari) vēžveidīgie ar izstieptu ķermeni. Galva ir liela un nav saaugusi ar krūšu segmentiem. Tās aizmugurējā mala no mugurpuses sedz pirmo krūšu segmentu. Pēc galvas uzbūves cefalokarīdas veido starpposmu starp žaunkājvēžiem, kuriem galva nesaaug, un citiem vēžveidīgajiem (piemēram, airkājvēžiem), kuriem galva ir saaugusi ar pirmo krūšu segmentu. Uz galvas ir divi antenu pāri, mandibulas un divi ekstremitāšu pāri, līdzīgi kā krūšu segmentiem. Acu nav. Krūšu nodalījumu veido vienveidīgi segmenti ar tipiskām daudzfunkcionālām ekstremitātēm. Šī īpašība cefalokarīdas tuvina žaunkājvēžiem. Taču cefalokarīdu ekstremitātes, acīmredzot, ir tuvas vēžveidīgo ekstremitāšu sākotnējam tipam, jo tām ir labi attīstīti posmotie ekzopodīts un endopodīts, bet žaunu izaugums ir neliels. Tikai divos pēdējos krūšu dzimumsegmentos kājiņas ir reducētas. Primitīvisms cefalokarīdām parādās arī antenu izvietojumā (aizmugurējās antenas atrodas aiz mutes) un žokļu uzbūves līdzībā ar krūšu kājām. Visiem citiem vēžveidīgajiem pēdējās divas galvas ekstremitātes parasti pārveidojas apakšžokļos jeb maksillās. Un pirmie krūšu kāju pāri nav pārveidojušies žokļkājās. Proporcionāli ir attīstītas krūtis (10 segmenti) un vēders (9 segmenti un telsons ar gariem furkālajiem zariem). Tādējādi cefalokarīdas ir saglabājušas daudzas pazīmes, kas būtu raksturīgas vēžveidīgo senčiem.

 Ekoloģija 
Cefalokarīdas ir sastopamas no plūdmaiņu zonas līdz 1500 m dziļumam visu veidu nogulumos. Tās barojas ar jūras detrītu. Lai piegādātu barības daļiņas, tās ar krūšu kājiņām ģenerē ūdens plūsmu, līdzīgi kā žaunkājvēži vai augstākie vēži. Tālāk barības daļiņas virzās uz priekšu pa ventrālo vagu, kas iet uz mutes aparātu.

 Sistemātika 
Neskatoties uz to, ka reizēm tiek pieminēta arī otra dzimta Lightiellidae Jones, 1961, visas cefalokarīdas (ap 12 sugām) parasti apvieno vienā dzimtā — Hutchinsoniellidae, vienā kārtā Brachypoda un piecās ģintīs.

 klase: Cephalocarida Sanders 1955
 kārta: Brachypoda Birshteyn 1960
 dzimta: Hutchinsoniellidae Sanders 1955
 ģints: Chiltoniella Knox & Fenwick 1977
 Chiltoniella elongata Knox & Fenwick 1977
 ģints: Hampsonellus Hessler & Wakabara 2000
 Hampsonellus brasiliensis Hessler & Wakabara 2000
 ģints: Hutchinsoniella Sanders 1955
 Hutchinsoniella macracantha Sanders 1955
 ģints: Lightiella Jones 1961
 Lightiella floridana McLaughlin 1976
 Lightiella incisa Gooding 1963
 Lightiella magdalenina Carcupino et al. 2006
 Lightiella monniotae Cals & Delamare Deboutteville 1970
 Lightiella serendipita Jones 1961
 ģints: Sandersiella Shiino 1965
 Sandersiella acuminata Shiino 1965
 Sandersiella bathyalis Hessler & Sanders 1973
 Sandersiella calmani Hessler & Sanders 1973
 Sandersiella kikuchii Shimomura & Akiyama 2008

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Vēžveidīgie