Galēcija

Galēcija (), arī Galīkija (), bija romiešu province Spānijas ziemeļrietumos, apmēram mūsdienu Galisijas teritorijā, kā arī Portugāles ziemeļos, Astūrijā un Leonā, tajā atradās romiešu Kale osta (Portu), administratīvie centri bija Brakara Augusta (Braga), Lukus Augusta (Lugo) un Asturika Augusta (Astorga), un administratīvie rajoni: Conventus bracarensis, Conventus lucensis un Conventus asturicensis. Vēlāk tā pārtapa Galisijas Karalistē.

 Apraksts 
Romieši Pireneju pussalas ziemeļrietumu provincei deva nosaukumu par godu šo apgabalu apdzīvojošajai kalakoju () jeb galēku ciltij.Luján, Eugenio R. (2000) "Ptolemy's 'Callaecia' and the language(s) of the 'Callaeci'", in: David N. Parsons & Patrick Sims-Williams, editors (2000) Ptolemy; towards a linguistic atlas of the earliest Celtic place-names of Europe: papers from a workshop sponsored by the British Academy, Dept. of Welsh, University of Wales, Aberystwyth, 11—12 April 1999, pp. 55—72.
Galēku ķelti vēstures avotos pieminēti Sīlija Itālika 1. gadsimta eposā "Pūnika", aprakstot Pirmo pūniešu karu:

Tādējādi Galēciju, kā reģionu, romieši raksturoja ar ķeltu dzīvesveida savdabību, Kastrejas kultūru un kārdinošām zelta atradnēm. Šī civilizācija būtiski atšķīrās no dienvidos esošās luzitāņu civilizācijas, uz ko norādīja klasiskie autori Pomponijs Mela un Plīnijs Vecākais.Among them the Praestamarci, Supertamarci, Nerii, Artabri, and in general all people living by the seashore except for the Grovi of southern Galicia and northern Portugal: 'Totam Celtici colunt, sed a Durio ad flexum Grovi, fluuntque per eos Avo, Celadus, Nebis, Minius et cui oblivionis cognomen est Limia. Flexus ipse Lambriacam urbem amplexus recipit fluvios Laeron et Ullam. Partem quae prominet Praesamarchi habitant, perque eos Tamaris et Sars flumina non-longe orta decurrunt, Tamaris secundum Ebora portum, Sars iuxta turrem Augusti titulo memorabilem. Cetera super Tamarici Nerique incolunt in eo tractu ultimi. Hactenus enim ad occidentem versa litora pertinent. Deinde ad septentriones toto latere terra convertitur a Celtico promunturio ad Pyrenaeum usque. Perpetua eius ora, nisi ubi modici recessus ac parva promunturia sunt, ad Cantabros paene recta est. In ea primum Artabri sunt etiamnum Celticae gentis, deinde Astyres.', Pomponius Mela, Chorographia, III.7—9.

Daudz vēlākos laikos mītiskā vēsture, kas atspoguļota "Īrijas iekarošanas grāmatā", norādīja Galēciju, kā vietu, no kuras gēli devās iekarot Īriju.

 Vēsture 

 Pirmsromas Galēkija 
Strabons savā "Ģeogrāfijā" uzskaita Ibērijas Atlantiskās piekrastes ziemeļrietumu daļas iedzīvotājus šādi:

 Romiešu Galēcija 
Pēc Pūniešu kariem romieši pievērsās Spānijas iekarošanai. Galēku cilts, skaitā ap 60 000 cilvēkiem, pēc Pāvila Ozorija teiktā, sadūrās ar romiešu karaspēku 137. gadā pr.Kr. kaujā pie Douru upes. Rezultātā romieši guva nozīmīgu uzvaru, kuras dēļ romiešu prokonsuls Decims Jūnijs Bruts atgriezās kā varonis, iegūstot pievārdu "Kalēks" (kalēku iekarotājs). No tā laika galēku karavīri pievienojās romiešu leģioniem, lai tālāk dienētu pat Dākijā un Britānijā. Galīgā ķeltu pretošanās izbeidzās pēc nežēlīgajiem Kantabrijas kariem, kurus no 26. līdz 19. gadam pr.Kr. vadīja imperators Augusts Oktaviāns. Pretošanās bija šausmīga: kolektīvā pašnāvība tā vietā, lai padotos. Mātes pirms pašnāvības nogalināja savus bērnus. Krustā sistie karagūstekņi dziedāja svinīgas himnas. Sacēlušies gūstekņi nogalināja savus uzraugus un atgriezās mājās no Gallijas.

Romiešu Galēcija bija reģions, kas iekļāva divus konventus — Lucensis un Bragaensis — un pēc rakstiskajiem avotiem krasi atšķīrās no citiem reģioniem, kā piemēram Asturika.
 Juridiskais legāts Astūrijā un Galēcijā.
 Astūrijas un Galēcijas prokurators.
 Astūrijas un Galēcijas kohorta.
 Plīnijs: Astūrija un Galēcija.

3. gadsimtā Diokletiāns izveidoja administratīvo vienību, kurā ietilpa Galēcijas, Astūrijas un, iespējams, Klūnijas konventi. Šī province tika nosaukta par Galēciju, jo Galēcija bija pats apdzīvotākais un nozīmīgākais provinces apgabals. 409. gadā, kad romiešu kontrole izbeidzās, svēbu iekarotāji pārveidoja romiešu Galēciju (Lukus un Brakaras konventi) Galīcijas Karalistē (Galliciense Regnum, pēc Idācija un Turas Gregorija datiem).

 Vēlā Galēcija 
406. gada 31. decembra naktī vairākas ģermāņu barbaru ciltis (vandaļi, alani un svēbi) pārgāja romiešu Reinas robežu. Viņi devās uz dienvidiem, izlaupīja Galliju un šķērsoja Pirenejus. Viņi pieķērās romiešu provinču pārdalei (Carthaginiensis, Tarraconensis, Gallaecia un Baetica). Svēbi ienāca Galēcijā, kur vēlāk dibināja savu karalisti. Pēc tam, kad vandaļi un alani aizgāja uz Ziemeļāfriku, svēbi pārņēma savā kontrolē lielāko Pireneju pussalas daļu. Taču vestgoti atkaroja šīs teritorijas lielāko daļu. Turpmākajos karos vestgoti guva uzvaru un visbeidzot iekaroja arī Galēciju.
Pēc tam, kad mauri uzvarēja vestgotus un okupēja Spānijas lielāko daļu, daļa vestgotu saglabāja savu varu ziemeļu daļas kalnos, Galēciju ieskaitot. Liebānas Beāta darbos Galēcija atzīmēta kā Pireneju pussalas kristiešu daļa, savukārt, ar Spāniju apzīmēja musulmaņu daļu. Emīri uzskatīja par nelietderīgu iekarot šos kalnus, kurus apdzīvoja kareivīgas ciltis, kurām trūka eļļas un vīna.

Kārļa Lielā laikā Galīcijas bīskapi piedalījās 794. gada Frankfurtes koncilā. Saskaņā ar franku hronikām, savas rezidences laikā Āhenē viņš uzņēma Astūrijas Alfonso II sūtņus. Navarras Sančo III 1029. gadā Leonas Bermudo III sauca par Bermudo nama imperatoru Galēcijā (Imperator domus Vermudus in Gallaecia).

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Romas impērijas provinces
Kategorija:Spānijas vēsture
Kategorija:Portugāles vēsture