Rūsganā brūnzobe

Rūsganā brūnzobe (Hydnellum ferrugineum) ir Latvijā vidēji bieži sastopama vidēja lieluma brūnzobju ģints sēne, kuras augļķermeņi nav ēdami.Sēnes.lv: Rūsganā brūnzobe Sēnei jaunībā slapjā laikā raksturīga gutācija jeb šķidruma izdalīšana, kas labi redzama kā sarkani pilieni uz gaišā augļķermeņa.Latvijas Mikologu biedrība. Gada sēne 2022

 Taksonomija 

Pirmais šo sugu zinātniski aprakstīja Eliass Magnuss Frīss, kurš 1815. gadā to nosauca par Hydnum ferrugineum. Tās pašreizējo binominālo nosaukumu tai piešķīra Peters Karstens, 1879. gadā to pārceļot uz pašreizējo ģinti Hydnellum.Karsten PA. (1879). "Symbolae ad mycologiam Fennicam. VI". Meddelanden Af Societas Pro Fauna et Flora Fennica. 5:41

1964. gadā kanādiešu mikologs Kenets Harisons aprakstīja Ziemeļamerikā pie priedēm augošu līdzīgu sēni, ko nosauca par Hydnellum pineticola,Harrison KA. (1964). "New or little known North American stipitate Hydnums" (PDF). Canadian Journal of Botany. 42 (9): 1205–33 (see p. 1226). doi:10.1139/b64-116. bet datubāze Index Fungorum to uzskata par rūsganās brūnzobes sinonīmu."Hydnellum pineticola K.A. Harrison". Index Fungorum. CAB International. Šādi strīdi starp Ziemeļamerikas un Eiropas mikologiem par to, vai kāda suga ir Amerikai endēma jeb vai ir Eirāzijā izplatītas sugas vietējā forma, ir visai bieži un maz saistīti ar mikoloģiju kā tādu. Kopš 21. gadsimta sākuma tos pamazām izšķir ģenētiskie pētījumi.

Sugas epitets ferrugineum latīņu valodā nozīmē "rūsas krāsā",Harrison L. (2012). Latin for Gardeners: Over 3,000 Plant Names Explained and Explored. University of Chicago Press. p. 88. ISBN 978-0-226-00919-3. kas devis latviešu valodas zinātnisko nosaukumu.

 Apraksts 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes, adateņu sēnes. Reizēm saauguši kopā vai iekļāvuši apkārtējo augu daļas.
 Cepurīte: Jaunu sēņu cepurītes baltas vai sārtas, viegli izliektas vai spilvenveida, grubuļotas, samtainas, mitrā laikā ar sarkaniem šķidruma pilieniem. Vecumā kļūst sarkanīgi tumšbrūnas ar gaišām nelīdzenām malām, ieapaļas, plakanas vai viegli ieliektas, grubuļotas, reizēm ar radiālām rievām. Platums 3—10 (15) cm.
 Adatiņas: 4—6 mm garas, sākumā baltas, vēlāk sarkanīgi brūnas.
 Kātiņš: Piltuvveida, cepurītes krāsā un grūti nošķirams no tās. Garums 1—6 cm, resnums 1—3 cm. Sakņveidā ieaug augsnē, iekļaujot nobiras.
 Mīkstums: griezumā divslāņains un joslots, sarkanbrūns dziļāk un bālgans tuvāk virsmai, uz vecumu var nomelnēt, īpaši kātiņā.Rea C. (1922). British Basidiomycetae: A Handbook to the Larger British Fungi. Cambridge, UK: Cambridge at the University Press. pp. 634–5. Sākotnēji porains un mīksts, bet vēlāk, sākot ar iekšējo daļu, kļūst ādains un koksnains. Vāja miltu garša, smarža nav izteikta.
 Sporas: plati elipsoīdas, brūnganas, birumraksts gaiši brūns,Česká mykologická společnost. Hydnellum ferrugineum (Fr.) P. Karst. 1880 ar kārpiņām, izmēri 5—6,5/3,5—5 µm.I.Dāniele, D.Meiere "Lielā Latvijas sēņu grāmata", Karšu izdevniecība Jāņa sēta, Rīgā, 2020, 340. lpp.Ellis JB, Ellis MB (1990). Fungi without Gills (Hymenomycetes and Gasteromycetes): An Identification Handbook. London: Chapman and Hall. p. 106. ISBN 978-0-412-36970-4.
 Bazīdijas ir šauri vālesveida, četrsporu, ar izmēriem 20—30/5—7,5 μm.Pegler DN, Roberts PJ, Spooner BM (1997). British Chanterelles and Tooth Fungi. Kew, UK: Royal Botanic Gardens. ISBN 978-1-900347-15-0.Агеев Д. В., Бульонкова Т. М. Гиднеллум ржавчинный (Hydnellum ferrugineum) – Грибы Сибири.

 Ekoloģija 

Aug vecu skuju koku tuvumā (dažādiem autoriem ir dažādi viedokļi par to, vai tā biežāka ir pie priedēm vai eglēm) ar nabadzīgu augsni. Jutīga pret kailcirtēm un tām sekojošo slāpekļa savienojumu uzkrāšanos, sēnes klātbūtne padara augsni podzolētāku un blīvāku. Biezais sēņotnes slānis līdz vairāku kvadrātmetru platībai apspiež sīkkrūmu veidošanos, radot labvēlīgus apstākļus sūnu attīstībai.Hintikka V, Näykki O (1967). "Tutkimuksia ruosteorakkaan, Hydnellum ferrugineum, vaikutuksesta metsämaaperään ja-kasvillisuuteen ". Communicationes Instituti Forestalis Fenniae. 62 (2): 1–23. Sēne veido neparastu mikorizu ar parasto priedi, kura ir normāla sēņotnes priekšējā daļā, taču atstāj aiz sevis mirušas un atrofējušās saknes, virzoties tālāk, tādējādi parādot saprofītisku spēju parazitēt uz dzīviem kokiem.Trappe MJ, Cromack Jr K, Caldwell BA, Griffiths RP, Trappe JM (2012). "Diversity of mat-forming fungi in relation to soil properties, disturbance, and forest ecotype at Crater Lake National Park, Oregon, USA". Diversity. 4 (2): 196–223. doi:10.3390/d4020196. Sibīrijā atzīmēta bieži augam kopā ar zilgano brūnzobi (Hydnellum caeruleum).

 Izplatība 
Suga izplatīta Eiropā un Ziemeļamerikas austrumos, atrasta arī citur Ziemeļamerikā un Eirāzijā, atsevišķi īpatņi arī Austrālijā.GBIF sugas atrašanas vietu karte Latvijā atrasta jau sen, taču pastāvīgi jaukta ar Peka brūnzobi, tādēļ tikai 2010. gados parādījusies izpratne, ka šī suga Latvijā ir daudz biežāka, kā tika domāts. 2022. gadā Latvijas Mikologu biedrība abas šīs sugas izziņoja par gada sēni, lai noteiktu, cik bieži kura suga sastopama.

 Līdzīgas sugas 

Bez mikroskopa tikai pēc garšas no tās atšķirama Peka brūnzobe, kas ir stipri rūgta. Rūsganās brūnzobes mīkstuma hifām nav skavu savienojumu, kas tās arī atšķir no Peka brūnzobes. Lapu koku mežos Eiropā aug Hydnellum spongiosipes, kas jau jaunībā ir ar tumšāku cepurīti un mīkstumu. Vecumā var tikt sajaukta ar kopaugošo brūnzobi (Hydnellum concrescens),Deconchat C, Polèse JM (2002). Champignons: l'encyclopédie. Paris: Editions Artemis. p. 139. ISBN 978-2-84416-145-1. kura parasti ir daudzdaivaini saaugusi un dzeltenīgi brūna, ar nepatīkamu garšu, aug skujkoku mežos. Pavisam Latvijā atrastas 6 brūnzobju sugas.Sēnes.lv. Brūnzobes un baltzobes

 Lietošana 
Nav ēdama sīkstuma un nepatīkamās garšas dēļ, taču nav indīga. Tiek lietota kā krāsvielas avots, dod dzeltenbrūnus toņus. Coloria. Värjäys: Hydnellum Orakkaat

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Mycobank 
 Index Fungorum 
 NCBI Taxonomy browser 

Kategorija:Adateņu sēnes
Kategorija:Neēdamās sēnes