Zobu implants

Zobu implants (pazīstams arī kā endosālais implants) ir ķirurģiska sastāvdaļa, kas saskaras ar žokļa vai galvaskausa kaulu, lai atbalstītu zobu protēzi, piemēram, kroni, tiltu, protēzi vai sejas protēzi, vai darbotos kā ortodontiskais enkurs. Mūsdienu zobu implantu pamatā ir bioloģisks process, ko sauc par osteointegrāciju, kurā tādi materiāli kā titāns vai cirkonijs veido ciešu saiti ar kaulu. Implanta stiprinājumu vispirms ievieto tā, lai tas varētu osteointegrēties, pēc tam tiek pievienota zobu protēze. Osteointegrācijai ir nepieciešams mainīgs dziedināšanas laiks, pirms implantam tiek piestiprināta zobu protēze (zobs, tilts vai protēze), vai arī tiek ievietots abatments, kas noturēs zobu protēzi vai kroni.

Implantu panākumi vai neveiksme ir atkarīgi no personas veselības, medikamentiem, kas ietekmē osteointegrācijas iespējas, un mutes audu veselības. Tiek novērtēts arī slodzes apjoms, kas tiks uzlikts implantam un armatūrai normālas darbības laikā. Implantu novietojuma un skaita plānošana ir atslēga protēzes ilgtermiņa veselībai, jo košļāšanas laikā radītie biomehāniskie spēki var būt nozīmīgi. Implantu novietojumu nosaka blakus esošo zobu novietojums un leņķis, laboratorijas simulācijas vai datortomogrāfija ar CAD/CAM simulācijām un ķirurģiskās vadotnes, ko sauc par stentiem. Osteointegrēto zobu implantu ilgtermiņa panākumu priekšnoteikumi ir veseli kauli un smaganas. Tā kā abi var atrofēties pēc zoba ekstrakcijas, dažreiz ir nepieciešamas pirmsprotezēšanas procedūras, piemēram, sinusa pacelšana vai smaganu transplantācija, lai atjaunotu ideālu kaulu un smaganu.

Galīgā protēze var būt gan tāda, ka cilvēks nevar izņemt protēzi vai zobus no mutes, gan arī tāda, kur var izņemt protēzi. Katrā gadījumā implanta stiprinājumam ir piestiprināts abatments. Vietās, kur protēze ir fiksēta, kronis, tilts vai protēze tiek piestiprināta pie abatmenta vai nu ar atsperes skrūvēm, vai ar zobu cementu. Ja protēze ir noņemama, protēzē tiek ievietots atbilstošs adapteris, lai abas daļas varētu nostiprināt kopā.

Ar implantu terapiju saistītie riski un komplikācijas ir sadalītas tādos, kas rodas operācijas laikā (piemēram, pārmērīga asiņošana vai nervu traumas), tajos, kas rodas pirmajos sešos mēnešos (piemēram, infekcija un kaulu integrācijas nespēja) un tajos, kas rodas ilgstoši (piemēram, periimplantīts un mehāniskas kļūmes). Veselu audu klātbūtnē labi integrētam implantam ar atbilstošām biomehāniskām slodzēm var būt vairāk nekā 5 gadu izdzīvošanas rādītāji no 93 līdz 98 procentiem un 10 līdz 15 gadu mūža ilgums protēžu zobiem. Ilgtermiņa pētījumi liecina, ka 16 līdz 20 gadu panākumi (implanti izdzīvo bez komplikācijām vai pārskatīšanas) ir no 52% līdz 76%, un komplikācijas rodas līdz 48% gadījumu.

 Medicīniskā pielietošana  
Zobu implantu galvenā izmantošana ir zobu protēžu atbalsts (t.i., mākslīgo zobu). Mūsdienu zobu implanti darbojas, pateicoties bioloģiskam procesam, kurā kauls cieši saaug ar noteiktu materiālu virsmu, piemēram, titāna un dažām keramikas šķirnēm. Implanta un kaula integrācija spēj izturēt fiziskos slodzes desmitgadēm ilgi bez bojājumiem.

Implantācijas operācija parasti tiek veikta vietējā anestēzijā, pieejama arī sedācijas iespēja. Pēc implantu ievietošanas nepieciešamas no 3 līdz 6 mēnešiem, lai tie saaugtu ar žokļa kaulu. Dziedēšanas periodā lieto pagaidu protēzes, tāpēc zobu funkcijas joprojām tiek pildītas.

ASV novērojama zobu implantu lietošanas pieaugums: to izmantošana ir palielinājusies no 0,7% pacientu, kuriem trūkst vismaz viena zoba (1999.–2000. gados), līdz 5,7% (2015.–2016. gados), un prognozēts, ka līdz 2026. gadam šis rādītājs var sasniegt 26%. Implanti tiek izmantoti trūkstošu atsevišķu zobu aizvietošanai (viena zoba restaurācija), vairāku zobu aizvietošanai vai bezzobu zobu rindu atjaunošanai (neizņemama implantu balstīta tilta protēze, izņemama protēze uz implantiem). Lai gan zobu implantu izmantošana ASV ir palielinājusies, pastāv arī citas zoba zuduma ārstēšanas metodes. 

Zobu implanti tiek izmantoti arī ortodontijā, lai nodrošinātu fiksāciju (ortodontiskie miniimplanti). Pirms zobu implanta ievietošanas var būt nepieciešama ortodontiska ārstēšana.  Attīstās joma, kurā implanti tiek izmantoti obduratoru fiksācijai (izņemamās protēzes, kas tiek izmantotas, lai aizpildītu savienojumu starp mutes dobumu un augšžokļa vai deguna dobumu). Sejas protēzes, kuras izmanto sejas deformāciju korekcijai (piemēram, pēc vēža vai traumu ārstēšanas), var tikt stiprinātas ar implantiem, kas ievietoti sejas kaulos. Atkarībā no situācijas implants var tikt izmantots fiksēta vai izņemama protēzes stiprināšanai, kas aizvieto sejas daļu.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Stomatoloģija
Kategorija:Ķirurģija