Lorenco Bandīni

Lorenco Bandīni (, dzimis , miris ) bija Itālijas autosportists, Formula 1 pilots (1961—1967). Uzvarēja 1963. gada Lemānas 24 stundu sacīkstēs, 1964. gada F1 Austrijas Grand Prix, kā arī 1967. gada Deitonas 24 stundu sacīkstēs, pārstāvot Ferrari komandu.

 Biogrāfija 
Dzimis 1935. gada 21. decembrī Barkā, Itāļu Lībijā. Tēvs nomira, kad Lorenco bija 15 gadi. Bandīni pameta mājas un atrada darbu kā mehāniķa māceklis Fredi darbnīcā Milānā.

Lorenco sākotnēji piedalījās motociklu sacīkstēs, bet pēc tam — autosacīkstēs. 1957. gadā viņš sāka piedalīties autosacīkstēs, braucot ar Fiat 1100, ko bija aizņēmies. Bandīni talantu pamanīja Goliardo Fredi un nolēma viņu atbalstīt. Vēlāk, 1963. gadā, Bandīni apprecējās ar Goliardo meitu Margeritu, turpināja strādāt ģimenes garāžā Milānā.

 Karjera 
1958. gadā Bandīni ar automašīnu Lancia Appia Zagato guva pirmo uzvaru Mille Miglia izturības autosacīkšu klasē, kā arī tajā pašā gadā ar Berkeley automašīnu uzvarēja 12 stundu sacīkstēs Moncas trasē. Pēc tam viņš sacentās Formula Junior autosacīkšu klasē. Bandīni iegādājās Volpini Formula Junior automašīnu un savās pirmajās sacīkstēs Sicīlijā ieņēma trešo vietu. 1959. un 1960. gadā viņš brauca ar Formula Junior Stanguellini. 1960. gadā viņš ieņēma ceturto vietu Formula Junior pasaules čempionātā.

1961. gadā Bandīni un viņa kolēģis, itāļu braucējs Džankarlo Bageti, abi pretendēja uz vietu Ferrari komandā. Ferrari izvēlējās Džankarlo, un Bandīni pievienojās Scuderio Centro Sud komandai. Vēlāk, 1961. gadā, Bandīni aizvadīja savas pirmās pasaules čempionāta sacensības Spā-Frankošampa trasē, tomēr no sacensībām viņam nācās izstāties, jo automašīnai atklājās dzinēja defekts. 1961.—1962. gada ziemā viņš brauca Tasman Series sacīkstēs Austrālijā un Jaunzēlandē.

1962. gadā Bandīni tika pieņemts Ferrari komandā 1962. un 1963. gada sezonai, un viņš pārcēlās uz Maranello, netālu no komandas galvenās mītnes. 1962. gadā viņš debitēja ar Ferrari Monako Grand Prix, sacīkstēs iegūstot trešo vietu.

1963. gadā Ferrari nolīga Bandīni uz sporta automobiļu sacīkstēm. Kopā ar Ludoviko Skarfioti viņš tajā gadā uzvarēja Lemānas 24 stundu sacīkstēsu sacīkstēs, ierindojās otrajā vietā Targa Florio sacīkstēs, ik pa laikam arī sacentās Formula 1 Scuderio Centro Sud komandas sastāvā. Labo rezultātu virkne, tostarp piektā vieta Lielbritānijas Grand Prix izcīņā, pārliecināja Ferrari viņu paturēt kā Formula 1 sacīkšu braucēju uz atlikušo sezonas daļu.

1964. gadā Bandīni aizvadīja savu labāko Formula 1 sezonu. Viņš uzvarēja pirmajā Austrijas Grand Prix Zeltvegas trasē un vēl divas reizes izcīnīja vietu uz pjedestāla Vācijā un Itālijā. Meksikas Grand Prix izcīņā Bandīni brauca otrais, ļaujot savam komandas biedram Džonam Sertīsam pabraukt garām, lai Sertīss iegūtu pietiekami daudz punktus un iegūtu Pirmās formulas pasaules čempiona titulu.

1965. gadā Bandīni uzvarēja Targa Florio sacensībās. 1966. gadā sezonas vidū no Ferrari aizgāja Sertīss, Bandīni kļuva par komandas vadītāju. Tajā gadā viņam nepaveicās uzvarēt Francijas un ASV Grand Prix, kurās sākotnēji viņš bija līderis, bet mehānisku problēmu dēļ zaudēja pārsvaru. Bandīni ātrākais aplis bija Monako Grand Prix izcīņā ar 2,4 litru V-6 Ferrari, kur viņš guva otro vietu. Vēlāk sezonā Bandīni piedalījās ASV kinorežisora Džonam Frankenheimera filmā Grand Prix (1966). Bandīni ieteica vietu Montekarlo trasē avārijas ainai filmā. Filmā The Making of Grand Pri aktrise Eva Marija Seinta ar rūgtumu atzīmēja, ka šajā vietā gadu vēlāk Bandīni sacīkstēs gāja bojā.

1967. gadā Bandīni uzvarēja Deitonas 24 stundu sacīkstēs un Moncas 1000 km sacīkstēs, abās sacīkstēs komandā ar Krisu Eimonu.

 Nelaimes gadījums un nāve 
1967. gada 7. maijā Bandīni sacentās Monako Grand Prix izcīņā, kur 82. aplī, braucot otrais aiz Denija Halma, viņš zaudēja kontroli pār automašīnu. Viņa Ferrari kreisais aizmugurējais ritenis atsitās pret aizsargbarjeru, izraisot nevienmērīgu slīdēšanu. Automašīna atsitās pret apgaismes stabu un sāka kūleņot. Tā trāpīja pa salmu ruļļiem, kas bija trases malā, mašīnai tika pārrauta degvielas tvertne, un dzirksteles aizdedzināja degvielu. Bandīni bija iesprostots zem automašīnas. Palīgi apgāza viņa automašīnu vertikāli un bezsamaņā esošo Bandīni izvilka no degošā Ferrari, pēc kā tas eksplodēja. Tiek uzskatīts, ka, cenšoties pacelt apgāzto automašīnu, degviela noplūda uz karstajām bremzēm vai izplūdes caurules un izraisīja eksploziju.

Bandīni guva trešās pakāpes apdegumus (vairāk nekā 70 % no ķermeņa), kā arī krūškurvja brūci un desmit krūškurvja lūzumus. Trīs dienas vēlāk, 1967. gada 10. maijā, 31 gada vecumā, Bandīni nomira Montekarlo slimnīcā. Bandīni bēres notika Redžo 13. maijā."Mass Held For Bandini", New York Times, 12 May 1967, Page 56. Bēres apmeklēja 100 000 cilvēku."100,000 at Bandini Rites", New York Times, 14 May 1967, Page S4. Vēlāk viņš tika apbedīts Lambrates kapsētā Milānā.Photos of Bandini's tombstone. Accessed 3 December 2012.

2019. gada filmā "Lemāna-'66: Lielais izaicinājums" Bandīni lomu attēloja aktieris Frančesko Bauko.

 Komandas 
Lorenco Bandīni savas karjeras laika darbojās piecās komandās:
 Eugenio Dragoni
 Ferrari
 Lorenco Bandīni
 North American Racing Team
 Scuderia Centro Sud

 Lorenco Bandīni trofeja 
Lorenco Bandīni vārdā nosaukta balva Trofeo Lorenco Bandīni. Tā ir ikgadēja balva, ar ko godina atsevišķu personu vai komandu sasniegumus Formula 1 autosacīkstēs. Balvu 1992. gadā iedibināja Frančesko Asirelli un Ticiano Samore no Brizigellas.

Apbalvojuma trofeja ir keramikas replika Bandīni Ferrari 312/67 automašīnai, ko rotā keramiķa Goffredo Gaeta veidots numurs 18. To, kurš saņems balvu nosaka ne tikai sasniegtie rezultāti, bet arī tas, kā panākumi gūti, braucēja raksturs un pieeja sacīkstēm.

Balvas saņēmēju nosaka žūrija, kuras sastāvā ir autosporta žurnālisti un bijušie Formula 1 komandas dalībnieki. Iepriekš uzvarētāju noteica Brizigellas iedzīvotāju balsojumā. Uzvarētāju godina svinīgā ceremonijā Brizigellā, pilsētā, kur Bandīni kādreiz dzīvoja. Balvu pasniedz asociācija Associazione Trofeo Lorenco Bandīni.

Šis apbalvojums autosporta pasaulē tiek uzskatīts par ļoti prestižu. 1993. un 1994. gadā apbalvojums netika piešķirts, un neviens balvu nav ieguvis divas reizes, jo autosportistus var izvirzīt balvai tikai vienu reizi, lai dotu iespēju balvu iegūt citiem braucējiem.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1935. gadā dzimušie
Kategorija:1967. gadā mirušie
Kategorija:Itālijas autosportisti
Kategorija:Formula 1 piloti
Kategorija:Sacīkstēs bojā gājušie autosportisti