12. armija (Krievijas Impērija)

Krievijas Impērijas 12. armija () bija militāra vienība Krievijas Impērijas armijas sastāvā Pirmā pasaules kara laikā (1915—1918).
Cīnījās Ziemeļrietumu frontē (1915. gada janvārī — augustā), tad Ziemeļu frontē (1915. gada augustā — 1918. gada sākumā) pret Vācijas Impērijas 8. armiju.
12. armijas štābs no 1915. līdz 1917. gadam atradās bijušās Bērzaines ģimnāzijas ēkā pie Cēsīm.

 Kaujas ceļš 
12. armiju izveidoja 1915. gada janvārī Polijā ģenerāļa Paula fon Plēves (Paul von Plehwe, Павел Адамович фон Плеве) vadībā, gatavojoties Vācijas uzbrukumam Varšavas virzienā. Neraugoties uz Krievijas Impērijas 10. armijas sagrāvi Otrajā Mazūru ezeru kaujā, jaunizveidotā armija no 18. februāra līdz 26. martam spēja apturēt Vācijas armiju uzbrukumu pie Pšasnišas (Праснышская операция, Schlacht um Przasnysz).
Tomēr 12. armija cieta sakāvi vasaras kaujās pie Pšasnišas, kas ilga no 1915. gada 30. jūnija līdz 4. jūlijam un vācu Narevas ofensīvas laikā no 13. jūlija līdz 24. augustam. Pēc Lielās atkāpšanās 12. armiju izvietoja Ziemeļu frontes labajā flangā.
Vācu Kurzemes ofensīvas laikā 1915. gada augustā 12. armija ieņēma pozīcijas Rīgas un Daugavpils aizsardzībai, armijas štābs atradās bijušās Bērzaines ģimnāzijas ēkā pie Cēsīm.
26. septembrī Vācijas karaspēks apturēja uzbrukumu Rīgas virzienā, bet 1915. gada oktobrī turpinājās Daugavpils aizstāvēšanas kaujas.
Pēc tam Ziemeļu fronte 12. armijas sektorā saglabājās salīdzinoši mierīga līdz Ķekavas kaujām 1916. gada martā un jūlijā. Ģenerāli Plēvi nomainīja ar ģenerāli Čurinu, tad drīz vien ar ģenerāli Gorbatovski. Ziemassvētku kauju laikā 1917. gada janvārī 12. armijas latviešu strēlnieku vienības veica frontes pārrāvumu Babītes ezera un Tīreļpurva rajonā.

 Revolūciju norises 
Pēc Februāra revolūcijas izveidojās 12. armijas kareivju deputātu padomes izpildkomiteja (Iskosols), kurā sākumā dominēja menševiki un eseri.
Vācu karaspēka Rīgas operācija laikā no 1917. gada 1. līdz 6. septembrim 12. armijā bija 161 000 karavīru, tomēr tā nespēja nopietni pretoties uzbrukumam. 2. latviešu strēlnieku brigādes karavīri aizsardzības kaujā pie Mazās Juglas spēja novērst 12. armijas iekļūšanu aplenkumā.Илья Максимов. Военно-исторический атлас России. IX — XX века. ДРОФА, Дом интеллектуальной книги, 2006 г., с. 183

1917. gada septembrī 12. armijas štābu pārcēla uz Valku, divvaldības laikā tā tika uzskatīta par Pagaidu valdības atbalsta vietu. Naktī uz 1. novembri Cēsīs pēc Latvijas Sociāldemokrātijas konferences lēmuma nodibināta 12. armijas rajona Kara revolucionārā komiteja (KRK), kuru vadīja praporščiks Juris Čariņš. Oktobra revolūcijā KRK vadīja sacelšanos 12. armijas atrašanās vietā (Vidzemē), tostarp 20. novembrī likvidēts 12. armijas štābs Valkā, kad pilsētu bez kaujas ieņēma 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulka un 436. Novaja Ladogas kājnieku pulka daļas.

 Atkāpšanās no Latvijas 
Operācijas "Dūres sitiens" laikā Vācijas 8. armija 1918. gada 22. februārī uzbruka Valkai, armija haotiski atkāpās, vienīgi 25. februārī pie Pleskavas 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulka karavīri Jura Aploka vadībā un jauniesauktie sarkanarmieši nesekmīgi mēģināja apturēt uzbrukumu.

1918. gada 3. martā Padomju Krievijas valdība bija spiesta parakstīt Brestļitovskas miera līgumu, kas paģērēja Krievijas bruņoto spēku, arī 12. armijas, pilnīgu demobilizāciju.

 Armijas sastāvs 

 1915. gadā 

 1. gvardes korpuss
 1. armijas korpuss
 4. Sibīrijas armijas korpuss
 1. Turkestānas armijas korpuss
 1. jātnieku korpuss

 1917. gadā 
 XIII armijas korpuss
 XLIII armijas korpuss
 XLIX armijas korpuss
 II Sibīrijas armijas korpuss
 VI Sibīrijas armijas korpuss
 3. un 14. Sibīrijas strēlnieku divīzijas
 Latviešu strēlnieku divīzija
 1. latviešu strēlnieku brigāde
 2. latviešu strēlnieku brigāde
 12. armijas mobilā gaisa bāze

 Komandieri 
 1915. gada 14. janvāris—6. augusts: ģenerālis Pauls Plēve (Павел Адамович Плеве),
 1915. gada 6. augusts—20. augusts: ģenerālis Aleksejs Čurins (Алексей Евграфович Чурин),
 1915. gada 20. augusts—2016. gada 20. marts: ģenerālis Vladimirs Gorbatovskis (Владимир Николаевич Горбатовский),
 1916. gada 20. marts—1917. gada 20. jūlijs: ģenerālis Radko Radko-Dmitrijevs (Радко Дмитриевич Радко-Дмитриев),
 1917. gada 20. jūlijs—9. septembris: ģenerālleitnants Dmitrijs Parskis (Дмитрий Павлович Парский),
 1917. gada 9. septembris—14. novembris: ģenerālleitnants Jakovs Juzefovičs (Яков Давидович Юзефович),
 1917. gada 14.—22. novembris: ģenerālleitnants Vasīlijs Novickis (Василий Фёдорович Новицкий),
 1917. gada 22. novembris—29. decembris: ģenerālleitnants Dāvids Guncadze (Давид Константинович Гунцадзе),
 1917. gada 29. decembris—1919. gada aprīlis: komiteja, kuras sastāvā bija Dāvids Guntsadze, Semjons Nahimsons un Maksis Trakmans.

 Atsauces 

 Skatīt arī 
 Pirmā pasaules kara Austrumu fronte

Kategorija:Pirmais pasaules karš
Kategorija:Krievijas militārie formējumi