Lielā Ļahova sala

Lielā Ļahova sala (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Ļahova salu grupā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

 Ģeogrāfija 
Sala izvietojusies Ļahova salu dienvidaustrumos, to lielākā sala. Rietumos tās krastus apskalo Laptevu jūra, austrumos — Austrumsibīrijas jūra. Dienvidos Dmitrija Lapteva šaurums to atdala no Āzijas krasta, bet Eterikēna šaurums ziemeļos — no Mazās Ļahova salas. Salu veido galvenokārt irdeni mūžīgā sasaluma ieži un fosilais ledus. Pamatieži galvenokārt kaļķakmens un slāneklis ar granīta intrūzijām. Salas reljefs līdzens, augstākais kalns ir 311 m augstais Emijtass dienvidaustrumu galā pie Šalaurova raga. Daudz gravu un termokarsta ezeru.Определение "Ляховские острова" в Большой Советской Энциклопедии Krastu nogāzēs, ko veido fosilo ledu sedzoša smilts un māla augsne, bieži tiek atrastas seno dzīvnieku (mamutu, degunradžu, zirgu) un augu paliekas.Кожа мамонта, найденная на острове Большой Ляховский, может стать материалом для попыток клонирования мамонта Salā valda arktiskais klimats, no novembra līdz aprīlim atkušņu nav, sniega sega 9 mēnešus gadā.

 Vēsture 
Pirmie ziņas par salas eksistenci 1712. gadā izplatīja tās krastā izkāpušie kazaki Jakovs Permjakovs un Merkurijs Vagins, kas nodēvēja salu par Bļižņiju (Ближний). 1959. vai 1960. gadā salu apmeklēja un izpētīja evenu mednieks un tirgotājs Eterikēns, un vietējie iedzīvotāji salu sāka dēvēt par Eterikanu (Этерикан).ИМЕНА НА КАРТЕ АРКТИКИ. Этерикан 1761. gadā salu redzējuši arī Sibīrijas tirgotāji Ņikita Šalaurovs un Ivans Bahovs, kas atzīmēja tās dienvidu krastu kartē un atklāja salas bagātīgos mamutu kaulu krājumus.

Neskatoties uz to, par salas pirmatklājēju tiek uzskatīts tirgonis Ivans Ļahovs, kurš, sekojot ziemeļbriežu baram, šķērsoja jūras šaurumu un nonāca salā. Tur viņš atrada bagātīgus mamutu kaulu krājumus un polārlapsu barus. Par savu atklājumu Ļahovs ziņoja uz Pēterburgu. Jekaterina II pavēlēja atklātās salas nosaukt Ļahova vārdā un piešķīra viņam monopoltiesības uz resursu ieguvi tajās.

1928. gadā salas dienvidaustrumu krastā ierīkota Misšalaurovas polārstacija, bet 1934. gadā salas rietumu galā — Miskigiļahas polārstacija.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 КИГИЛЯХИ НОВОСИБИРСКИХ ОСТРОВОВ

Kategorija:Krievijas salas
Kategorija:Laptevu jūra
Kategorija:Austrumsibīrijas jūra
Kategorija:Jaunsibīrijas salas