Sojuz-11

Sojuz-11 (Союз-11) bija PSRS Sojuz sērijas pilotējams kosmosa kuģis. Tas orbītā tika palaists  un nogādāja apkalpi uz pasaulē pirmo orbitālo staciju Saljut-1. Atgriežoties uz Zemes, 29. jūnijā apkalpe gāja bojā, nolaižamajam aparātam priekšlaicīgi dehermetizējoties.

 Apkalpe 
Kuģa Sojuz-11 apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Kosmonauts PozīcijaLidojums pēc skaitaValsts /organizācija Georgijs Dobrovoļskis ↑↓ Komandieris 1.  Vladislavs Volkovs ↑↓ Lidojuma inženieris 2.  Viktors Pacajevs ↑↓ Inženieris pētnieks 1. 

Dublējošā apkalpe:
 Aleksejs Gubarevs
 Vitālijs Sevastjanovs
 Anatolijs Voronovs

Rezerves apkalpe:
 Aleksejs Ļeonovs
 Valērijs Kubasovs
 Pjotrs Kolodins

Sākotnēji Sojuz-11 pamatapkalpe bija Aleksejs Ļeonovs, Valērijs Kubasovs un Pjotrs Kolodins. Divas dienas pirms starta medicīnas komisija rentgena uzņēmumos Kubasova plaušās bija pamanījusi aptumšojumu, un visa pamatapkalpe tika nomainīta ar dublieru apkalpi.

 Lidojuma gaita 
Sojuz-11 tika palaists  04:55:09 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.

Pēc divām orbītas korekcijām kosmosa kuģis pietuvojās stacijai Saljut-1 līdz 7 km attālumam. Apkalpe ieslēdza tuvošanās sistēmu Igla, un 7. jūnijā 07:45 UTC Sojuz-11 saslēdzās ar staciju. Kosmisko aparātu savilkšana un hermētiskuma pārbaude ilga četras stundas. Kad viss bija normāli, apkalpe pārcēlās uz staciju.

Apkalpe atklāja, ka gaiss stacijā bija stipri sadūmots. Pēc ventilācijas sistēmas remonta kosmonauti nākamo diennakti pavadīja kosmosa kuģī, gaidot gaisa reģenerāciju. Pēc tam apkalpe sāka plānotos darbus stacijā.
11. dienā notika aizdegšanās, un tika apsvērta doma pārtraukt lidojumu un atstāt staciju.
Apkalpe arī konstatēja, ka skriešanas trenažieris, ko vajadzēja lietot divreiz dienā, izraisīja visas stacijas vibrāciju.
Kosmonauti Saljut-1 strādāja 24 diennaktīs, viņi gandrīz pilnībā izpildīja eksperimentu programmu.

29. jūnijā kosmonauti ieņēma savas vietas kuģa nolaižamajā aparātā un aizvēra aiz sevis lūku, bet indikators "Lūka atvērta" turpināja spīdēt. Apkalpe sāka satraukties, jo hermētiski nenoslēgtā kuģī bez skafandriem nebija izredžu izdzīvot. Lidojuma vadības centrs deva padomu atvērt un aizvērt lūku. To viņi izdarīja vairākas reizes, bet indikators nenodzisa. Lidojuma vadības centrā apsvēra problēmas risinājumus un secināja, ka ticamākais iemesls ir lūkas sensora kontakta nesaslēgšanās. Dobrovoļskis sensora galā pielika plākstera gabalu un aizvēra lūku. Beidzot nodzisa indikators.
29. jūnijā 18:25:15 UTC Sojuz-11 atvienojās no Saljut-1. Pēc lūguma no zemes Dobrovoļskis pietuvināja kuģi pie stacijas, lai Pacajevs varētu to nofotografēt.

22:35:24 UTC tika iedarbināts kuģa dzinējs, un Sojuz-11 sāka nolaišanos. 22:47:28 UTC vajadzēja atdalīties nolaižamajam aparātam. Sakarus ar apkalpi neizdevās nodibināt. 22:54 UTC nolaižamo aparātu pamanīja pretgaisa aizsardzības dienests 2200 km attālumā no paredzētās nolaišanās vietas. 23:02:54 UTC 7 km augstumā atvērās galvenais izpletnis, un drīz to pamanīja sagaidošie helikopteri. 23:16:52 UTC (30. jūnijā 01:16:52 pēc Maskavas laika) nostrādāja mīkstās piezemēšanās dzinēji, un nolaižamais aparāts nosēdās.

Kad meklēšanas komanda atvēra lūku, kosmonauti bija bez dzīvības pazīmēm. Mediķi centās veikt reanimāciju, bet bija jau par vēlu. Georgijs Dobrovoļskis, Vladislavs Volkovs un Viktors Pacajevs gāja bojā nolaižamā aparāta dehermetizācijas dēļ.

 Katastrofas izmeklēšana 
Apskatot nolaižamo aparātu, tika noskaidrots, ka kabīnē izslēgtā stāvoklī bija visi raidītāji un uztvērēji. Plecu siksnas visiem kosmonautiem bija atsprādzētas, bet Dobrovoļska siksnas bija sakrustotas, un saslēgts bija tikai augšējais jostas fiksators. Viens no diviem ventilācijas vārstiem atradās atvērtā stāvoklī. Šis vārsts tiek atvērts ar piropatronu automātiski nelielā augstumā, lai izlīdzinātu ārējo atmosfēras spiedienu ar spiedienu kapsulā. Citas novirzes no normas netika atrastas.

Katastrofas cēloņu izmeklēšanai tika izveidota valdības komisija akadēmiķa Mstislava Keldiša vadībā. Autonomā mērījumu reģistra Mir ierakstu analīze liecināja, ka kopš nodalījumu atdalīšanas vairāk nekā 150 km augstumā spiediens nolaižamajā aparātā sāka strauji samazināties, 115 sekunžu laikā nokrītot līdz 50 mm Hg — praktiski līdz nullei. Spiediena samazināšanas ātrums atbilda ventilācijas vārsta atverei. Komisija nonāca pie viennozīmīga secinājuma: nodalījumu atdalīšanās brīdī priekšlaicīgi un nesankcionēti atvērās ventilācijas vārsts. Tādējādi nolaižamais aparāts dehermetizējās, un tas noveda pie kosmonautu bojāejas.

 Sekas 
Pēc katastrofas sekoja 27 mēnešu pārtraukums Sojuz lidojumos (nākamais pilotējamais kuģis Sojuz-12 tika palaists 1973. gada 27. septembrī). Šajā laikā tika pārskatītas daudzas koncepcijas: kuģu vadības elementu izkārtojums tika padarīts vairāk ergonomisks; apkalpi apgādāja ar skafandriem Sokol, un tie bija obligāti jāuzģērbj pacelšanās un nolaišanās operācijās; apkalpe tika samazināta līdz diviem cilvēkiem (trešā apkalpes locekļa vietu daļēji aizņēma vieglo skafandru autonomās izmantošanas iekārtas, kurās lielāko tilpumu veidoja baloni ar saspiestā skābekļa krājumiem).

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Soyuz 11 spacefacts.de
 Soyuz 10, 11 (7KT-OK) Gunter Dirk Krebs

Kategorija:Sojuz kosmosa kuģi
Kategorija:Sojuz pilotējamie lidojumi