Serpantinka

Serpantinka jeb Serpantinnaja ir piemiņas vieta un neoficiāls nosaukums apcietināšanas un nāvessoda izpildes vietai Staļina laikā, kas it kā atradusies Magadanas apgabalā, Kolimas reģionā. To kontrolējis "Sevvostlags", un vietējā NKVD "troika" ("trijotne", faktiski tribunāls) pēc nostāstiem to izmantojusi kā otro nozīmīgāko vietu nāvessodu izpildei Lielā terora laikā. Daži izdzīvojušie atceras Serpantinku kā vienu no visnežēlīgākajām vietām pat starp Kolimas izsūtījuma nometnēm, tomēr viņu stāsti par šo vietu atšķiras savā starpā. Šīs nometnes esamība ir ļoti apšaubāma, jo nav atrasti ne nošauto kapi un atliekas, ne infrastruktūras paliekas, ne arī atrašanās vieta sakrīt izdzīvojušo stāstos. Daudzi domā, ka tas ir ieslodzīto folkloras radīts mīts.

 Priekšvēsture 
Trīsdesmito gadu sākumā padomju vadība nolēma sākt paātrinātu Kolimas upes baseina attīstību ļoti nomaļā un mazapdzīvotā reģionā PSRS ziemeļaustrumos, kur atradās bagātīgas zelta un alvas atradnes. Lai veiktu šo uzdevumu, tika izveidots "īpaša tipa industriālais komplekss", kas pazīstams ar saīsinājumu "Daļstroj". Svarīga loma šajos plānos bija tā dēvētajām korektīvā darba nometnēm, kurās ieslodzītajiem bija jāstrādā ārkārtīgi smagos apstākļos. Šīs nometnes Kolimas apgabalā atradās Sevvostlaga kontrolē, kas tikai formāli bija pakļauts “Nometņu galvenajai parvaldei”.Главное управление строительства Дальнего Севера (ГУСДС, Дальстрой) // Из справочника: "Система исправительно-трудовых лагерей в СССР" Neskatoties uz cietumnieku nežēlīgo izmantošanu, sākotnēji vietējā vadība nebija ieinteresēta viņu nāvē. Šī situācija mainījās, sākoties lielajam teroram, kad daudziem tūkstošiem cilvēku, kuri jau bija nometnēs, tika piespriests nāvessods. Strauji pasliktinājās arī attieksme pret ieslodzītajiem, cita starpā darba dienas ilgums tika palielināts no 10 līdz 16 stundām. Tas noveda pie ieslodzīto masveida nāves, ko izraisīja nogurdinošs darbs, bads un slimības. Šajā laikā daudzi ieslodzītie Kolimas nometnēs tika notiesāti par "politiskiem" (kontrrevolucionāriem) noziegumiem (1939. gadā — 45,8%).Мельников С. М. Дальстрой как репрессивно-производственная структура НКВД-МВД СССР (1932-1953 годы) (автореферат диссертации на соискание ученой степени кандидата исторических наук) Tomēr dažreiz par parastiem noziegumiem notiesāto cilvēku bija vēl mazāk — piemēram, 1938. gadā Dienvidu kalnrūpniecības pārvaldes nometnēs viņu bija tikai 16,3%, bet 76,8% bija "kontrrevolucionāri".

 Atrašanās vieta 
Tā sauktā Serpantinka atradusies netālu no mūsdienās pamestā Hatingnahas (Хатынгнах) ciemata. Tā varētu būt lokalizējama rajonā, kur ceļš no šī ciema uz Jagodnojes ciemu vijas gar nogāzēm. Tuvumā plūst strauts ar nosaukumu "Snaiperis". Viena no liecībām, ko citē Roberts Konkvests, apgalvo, ka topošās nometnes vietā bijušas dažas kazarmas, ko saukuši par Serpantinnaju (Серпантинная), kurās atradusies ceļu būves vienība. Laikā, kad NKVD nolēmusi izmantot šo vietu nometnes ierīkošanai, ceļš bija pabeigts, un vieta bija tukša jau vairāk nekā gadu.

 Režīms nometnē un nāvessodu organizēšana 
Serpantinka, pēc liecībām, bijusi neliela nometne — divas kazarmas (iespējams, trīs), māja ierēdņiem un apsargiem, kā arī garāža. Garāža bija neparasts objekts tik mazai nometnei, it īpaši tāpēc, ka tuvumā jau bija lielas garāžas. Liecībās aprakstīts, ka ieslodzīto skaits bija pārāk liels tik mazai nometnei. Mēģinot aprakstīt neticamo pārpildījumu kazarmās, liecinieki izmanto tādus teicienus kā "cilvēks nomira un nevarēja nokrist", "cilvēki nevarēja atbrīvot roku, lai paņemtu ledus gabalus (tos deva ūdens vietā), un tos ķēra ar muti" un tamlīdzīgi. Šādos apstākļos ieslodzītie varēja pavadīt daudzas dienas, gaidot savu kārtu. Kad sākās nāvessodu izpilde, garāžā tika ieslēgti traktoru motori, lai viņu troksnis noslāpētu šāvienu skaņas. Mirušo līķi uz kamanām aizvesti nezināmā virzienā. Ieslodzītie pieņēma, ka viņi tika iemesti kaut kādā bedrē vai aprakti paralēlās tranšejās nogāzē.

Ir saglabājušies ļoti nedaudzi dokumenti par Lielā terora organizēšanu. Tomēr pastāv sarakste starp vietējiem NKVD pārvaldēm, kas atradās Hatingnahas ciematā, ar NKVD pārvaldi, kas atradās Magadanā.

 Upuru skaits 
Aleksandrs Mikaberidze uzskata, ka nošauto vai mirušo no izsīkuma upuru skaits ir 30 tūkstoši. Roberts Konkvests saka, ka 1938. gadā Kolimā "Serpantinkas tipa operācijās" tika nogalināti 26 000 cilvēku. Pēcpadomju Krievijas pētnieki norāda, ka Konkvestam nebija piekļuves arhīviem un viņa skaitļi bieži tiek pārspīlēti. Tajā pašā laikā arhīva dokumenti par "Daļstroj" nometņu sistēmu 1953., 1958. un 1961. gadā tika izņemti no lietām un, iespējams, tika iznīcināti. Krievu vēsturnieks Navasardovs uzzināja, ka bija divas NKVD "troikas", kuras, izpildot rīkojumu Nr. 00447, izskatīja Daļstroj ieslodzīto lietas. Pirmā "trijotne" izdeva 2428 izpildes rīkojumus. Tad "Daļstroj" direktoru Eduardu Bērziņu nenoteiktības dēļ noņēma, vēlāk arestēja un nošāva. Jauna komanda, kas nosūtīta no Maskavas, 1937. gada decembrī uzsāka ieslodzīto lietu izskatīšanu. Jaunā "trijotne" 11 mēnešu laikā piesprieda nāvessodu 5801 cilvēkam. Vēsturnieks norāda, ka šie nāvessodi tika izpildīti gan Magadanā, gan Serpantinkā, taču otrajā lietā izpildīto skaitu nepaziņo. Arī visi sodi netika izpildīti. Krievu vēsturnieki Bačajevs un Kozlovs atzīmē, ka pirmās "trijotnes" darbībās joprojām ir daudz nezināmā. Tādējādi nav zināms 1937. gada augustā — septembrī piespriesto nāvessodu skaits, kad operācija sākās, izpildot rīkojumu Nr. 004447, kā arī pirmās "trijotnes" sastāvs.

Grāmata “Kuģi nāks pēc mums” sniedz datus par cilvēku skaitu, kas dažās dienās nošauti “Stan Khatynnakh” (tas ir, Serpantinka):
1938. gada
 4. februāris, Hatingnaha, — 56 cilvēki,
 5. februārī, tajā pašā vietā — 17 cilvēki,
 7. februārī, tajā pašā vietā — 204 cilvēki,
 24. februāris, tajā pašā vietā, — 53 cilvēki,
 4.—5. marts tajā pašā vietā — 94 cilvēki,
 7. martā, tajā pašā vietā, — 70 cilvēki,
 8. martā, tajā pašā vietā, — 64 cilvēki,
 9. martā, tajā pašā vietā — 157 cilvēki,
 10.—14. marts, tajā pašā vietā — 253 cilvēki.

"Gulaga arhipelāgā" (citēts Konkvests) norādīts, ka Serpantinkā dienā tika nošauti 30—50 cilvēki. Aculiecinieks I. Taratins vēroja, kā vienā naktī nošāva 70 cilvēkus.

 Piemiņa 

1991. gada 22. jūnijā netālu no Hatingnahas pārejas, kur ceļš no Jagodnojes ciemata, kas atiet no Kolimas šosejas, ved uz bijušo Hatingnahas ciematu, tika atklāts piemineklis. Tas bija viens no pirmajiem pieminekļiem PSRS politisko represiju upuriem.

Piemineklī «Sēru maska» pie Magadanas ir 11 betona bloki ar Kolimas Gulaga nometņu nosaukumiem, tajā skaitā Serpantinka.

 Kritika 
Dokumentāli pierādījumi par cietuma esamību vēl nav atrasti.

Ieslodzījuma vietā netika atrasta masu kapu vieta.Virtial museum of Gulag  (in Russian).

Visa pieejamā informācija par cietumu balstās uz ieslodzīto atmiņām. Vārds "serpantinka" ar mazo burtu pieminēts dokumentā par ieslodzīto skaitu kā ieslodzīto kategorija Navasardova grāmatā "PSRS Ziemeļaustrumu apgūšana 30. gados". Pastāv tāpat nepierādīta versija, ka šai vietā atradusies nometņu apsardzes treniņu šautuve, par ko varētu liecināt arī tuvējā strauta neparastais nosaukums "Snaiperis".

 Skatīt arī 
Dzēstās lapas "Serpantinka" diskusija krievu Vikipēdijā (krievu valodā)

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Fotoreportāža par pieminekļa apmeklējumu ceļā no Yagodnoye uz Khatynnakh (krievu teksts). 
 Cilvēku mirstīgo atlieku atrašanās vietu 2004. gadā atklāja zeltrači (domājams, nometnes kapsēta).

 Avoti 


 Koļma — Nezināmajā — Staļina bēdīgi slavenās cietumu nometnes Sibīrijā, Ayyub Baghirov (1906—1973)





Kategorija:PSRS politiskās represijas
Kategorija:NKVD
Kategorija:Koordinātas Vikidatos