Bulats Okudžava

Bulats Okudžava (; ; dzimis  Maskavā, PSRS, miris  Klamārā, Francijā) bija gruzīnu-armēņu izcelsmes Padomju Savienības/Krievijas Federācijas dzejnieks, rakstnieks, scenārists, komponists, dziesmu autors un izpildītājs. Viens no autordziesmas žanra dibinātājiem Padomju Savienībā un ievērojamākajiem tā pārstāvjiem laikā no 1950. gadiem līdz 1980. gadiem. Sacerējis ap 200 dziesmu. Tekstu dziesmām rakstījis pats, kā arī izmantojis Kaukāza tautas eposu teikas.

Lai gan Okudžavas dziesmas nekad nebija atklāti politiskas, tomēr to mākslinieciskā izteiksme un neatkarība neiederējās padomju kultūrā. Ilgus gadus Okudžava nesaņēma oficiālu atzinību, neskatoties uz viņa lielo popularitāti tautā.

PSRS Valsts prēmijas laureāts (1991). Piedalījies Vācijas—PSRS karā, par ko apbalvots ar 1. pakāpes Tēvijas Kara ordeni (1985).

 Biogrāfija 

 Dzīves sākums, ģimene 
Dzimis  Maskavā. Viņa vecāki pirms diviem gadiem bija ieradušies Maskavā no Tiflisas. Tēvs Šalva Okudžava bija gruzīns, nosūtīts mācīties Komunistiskajā akadēmijā. Viņš bija komunistiskās partijas darbinieks. Māte Ašhena Nalbandjana bija armēniete, armēņu dzejnieka Vaana Terjana brāļameita. Bulata tēvs Krievijas pilsoņu kara laikā bija politiskais komisārs, labi pazīstams ar Serdžo Ordžonikidzi. Bulata tēvabrālis Vladimirs bija anarhists un terorists, kas bija spiests bēgt no Krievijas pēc mēģinājuma nogalināt Kutaisi gubernatoru. 1917. gada aprīlī viņš atgriezās Krievijā ar to pašu slēgto vilcienu, kurā no Šveices atbrauca Ļeņins, Zinovjevs un citi revolucionārie līderi.

Drīz pēc Bulata piedzimšanas viņa tēvs tika nosūtīts uz Kaukāzu. Māte ar Bulatu palika Maskavā, strādāja partijas darbā. Kad pienāca skolas gadi, Bulatu nosūtīja uz Tiflisu un viņš mācījās krievu mācību valodas klasē 43. vidusskolā. Tēvs tika paaugstināts par Tiflisas pilsētas partijas komitejas sekretāru, bet konflikta dēļ ar Lavrentiju Beriju tēvs uzrakstīja lūgumu Ordžonikidzem par pārcelšanu. Tēvs tika pārcelts partijas darbā uz Urāliem, uz Ņižņijtagilu. Viņam atļāva ņemt līdzi ģimeni, un Bulats mācības turpināja vietējā skolā.

1937. gadā Bulata tēvs tika arestēts sakarā ar trockistu lietu Urālu vagonbūves rūpnīcā. Tēvs tika nošauts 1937. gada 4. augustā. Arī divi viņa brāļi tika nošauti. Drīz pēc tēva aresta māte, vecmāmiņa un Bulats februārī bija pārcēlušies uz Maskavu, dzīvoja komunālā dzīvoklī Arbata ielā 43. Bet 1938. gadā arī māti arestēja un izsūtīja uz Karagandas piespiedu darba nometni, no kuras viņa atgriezās tikai 1947. gadā. 1941. gadā nošāva Bulata tēva māsu Olgu Okudžavu (gruzīnu dzejnieka Galaktiona Tabidzes sievu). 1940. gadā Bulats aizbrauca uz Tbilisi pie radiniekiem. Mācījās, bet vēlāk strādāja rūpnīcā par virpotāja mācekli.Быков Д. Л. Булат Окуджава. — М.: Молодая гвардия, 2009. — 784 с. — ISBN 978-5-235-03255-2.

 Kara gadi 
1942. gada aprīlī Okudžava mēģināja pieteikties Sarkanajā armijā. Viņu iesauca augustā, kad viņam bija 18 gadi. Pēc divu mēnešu sagatavošanas viņu nosūtīja uz Aizkaukāza fronti. 1942. gada 16. decembrī pie Mozdokas viņu ievainoja. Pēc hospitalizācijas viņu neatjaunoja aktīvajā dienestā, bet nosūtīja uz rezerves pulku Batumi, vēlāk par radistu uz artilērijas brigādi, kas tajā laikā atradās uz robežas ar Turciju un Irānu. Tika demobilizēts 1944. gada martā kā gvardes ierindnieks. Apbalvots ar medaļām "Par Kaukāza aizsardzību" un "Par uzvaru pār Vāciju". 1985. gadā apbalvots ar 1.pakāpes Tēvijas Kara ordeni.

 Darba gaitas 
Pēc demobilizācijas atgriezās Tbilisi, pabeidza vidusskolu. 1945. gadā iestājās Tbilisi Universitātes filoloģijas fakultātē, ko pabeidza 1950. gadā. Strādāja par skolotāju divās skolās Kalugas apgabalā, pēc tam vidusskolā Kalugā. Tur arī sāka strādāt par korespondentu un literāro līdzstrādnieku rajona avīzēs.

1955. gadā tika reabilitēti Okudžavas vecāki un 1956. gadā viņš atgriezās Maskavā. Piedalījās literārās apvienības "Магистраль" darbā, bija redaktors izdevniecībā "Молодая гвардия". Pēc tam strādāja par dzejas nodaļas vadītāju laikrakstā "Литературной газета". 1961. gadā Okudžava aizgāja no darba un pilnībā nodevās radošajai darbībai.
Bija precējies ar Olgu Arcimoviču, fiziķi pēc izglītības. Dēls Bulats (Antons) Okudžava kļuva par komponistu un mūziķi. Okudžava pārcieta sirds operāciju ASV. Pēc īsas un smagas slimības 1997. gada 12. jūnijā nomira Klamāras kara hospitālī, netālu no Parīzes. Apglabāts Maskavā, Vagaņkovas kapsētā.

 Radošā darbība 
Pirmo dziesmu Okudžava uzrakstīja vēl kara laikā, kad dienēja artilērijas brigādē. Šī dziesma nav saglabājusies. Otrā dziesma tapa 1946. gadā. Viņa dzejoļi pirmo reizi parādījās Aizkaukāza frontes garnizona avīzē. Kad vēlāk viņš strādāja Kalugas apgabalā, iesaistījās literārā darbībā. 1956. gadā iznāca pirmais Okudžavas dzejas krājums "Lirika".

Pēc atgriešanās Maskavā Okudžava sāka izpildīt savas dziesmas ģitāras pavadījumā. Tās kļuva ļoti populāras. 1961. gadā Harkivā notika pirmais Okudžavas autordziesmu koncerts. 1962. gadā viņš parādījās epizodiskā lomā filmā "Ķēdes reakcija" («Цепная реакция»), kur izpildīja dziesmu «Полночный троллейбус». 1970. gadā iznāca filma "Baltkrievijas stacija" (Белорусский вокзал), kurā skanēja Okudžavas dziesma «Нам нужна одна победа». Viņa dziesmas vai dzeja izmantotas vairāk nekā 80 filmās. Ar Okudžavas vārdiem tapušas 32 dziesmas sadarbībā ar komponistu Īzaku Švarcu, tai skaitā filmā Женя, Женечка и „катюша“ (1967), filmā "Baltā tuksneša saule" (1970, dziesma «Ваше благородие, госпожа Удача»), "Salmu cepurīte" (Соломенная шляпка, 1974), Звезда пленительного счастья (1975), Нас венчали не в церкви (1982).

1967. gadā Parīzes apmeklējuma laikā Okudžava ierakstīja 20 dziesmas un nākamajā gadā tur tika izlaista plate Le Soldat en Papier. Plate ar viņa dziesmām iznāca arī Polijā. 1970. gadu vidū viņa dziesmas sāka ierakstīt arī PSRS. Pirmā plate iznāca 1976. gadā, bet 1978 gadā iznāca disks. 1980. gadu vidū iznāca vēl divi diski.

Okudžavas ietekmē attīstījās autordziesmu žanrs, radās arī citi autori, tai skaitā Vladimirs Visockis, Aleksandrs Galičs, Jurijs Vizbors. Dziesmas strauji izplatījās ar magnetofona ierakstiem. Notika autordziesmu vakari, tika rīkoti festivāli. Šādos pasākumos tika izpildītas tādas Okudžavas dziesmas kā «Возьмёмся за руки, друзья…» un «Молитва Франсуа Вийона» («Пока Земля ещё вертится…»).

1987. gadā Okudžava devās radošā ceļojumā pa Ziemeļkaukāzu. 1990. gados pārsvarā dzīvoja Piemaskavas vasarnīcu rajonā Peredelkino. Sniedza koncertus Maskavā, Sanktpēterburgā, ASV, Kanādā, Vācijā, Izraēlā. Pēdējais viņa koncerts notika 1995. gada 23. jūnijā UNESCO mītnē Parīzē.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Сайт, посвящённый творчеству Б. Окуджавы  Okudžavam veltīta mājaslapa
 Biography www.russia-in-us.com
 Biography www.russia-ic.com
 Булат Шалвович Окуджава. Библиография Bibliogrāfija
 Булат Окуджава Dziesmu teksti
 Страница Булата Окуджавы «Шестидесятники»
 Государственный мемориальный музей Б. Ш. Окуджавы Okudžavas memoriālais muzejs
  Audio files of his most famous songs in MP3 format Dziesmu audiofaili MP3 formātā
 Булат Окуджава Уoutube.com

Kategorija:1924. gadā dzimušie
Kategorija:1997. gadā mirušie
Kategorija:Maskavā dzimušie
Kategorija:Krievu dzejnieki
Kategorija:Krievu rakstnieki
Kategorija:PSRS dziedātāji
Kategorija:Krievu dziedātāji
Kategorija:PSRS Valsts prēmijas laureāti
Kategorija:Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie