Pelēkā makstsēne

Pelēkā makstsēne, agrāk arī parastā makstsēne (Amanita vaginata, agrāk arī Amanitopsis vaginata) ir Latvijā vidēji bieža mušmiru ģints sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.Sēnes.lv: Pelēkā makstsēne 

 Taksonomija 

Starp mikologiem pastāv dažādi uzskati par to, vai makstsēnes ir atsevišķa ģints (Amanitopsis), mušmiru ģints atsevišķa apakšģints vai tikai mušmiru ģints un mušmiru apakšģints atsevišķa apakšsekcija (Vaginatae). Pēdējais uzskats pašlaik ir valdošais. Visumā makstsēnēm latīniski ir nostiprinājies mušmiru ģints nosaukums Amanita kā pirmais vārds, tomēr latviešu nosaukumi tām uz mušmirēm netiek mainīti.

Kopā ar iespējamām varietātēm šai sugai bijis gandrīz 100 dažādu zinātnisko nosaukumu.Species Fungorum: Synonymy. Current Name: Amanita vaginata (Bull.) Lam., Encycl. Méth. Bot. (Paris) 1(1): 109 (1783) Ziemeļamerikā šo sugu uzskata par ietilpstošu atsevišķā vairāku vai pat 46 sugu (tai skaitā A. constricta, A. pachycolea and A. protecta) kompleksā.Wood M, Stevens S. "California Fungi: Amanita vaginata". MykoWebKuo, M. (2013, May). Amanita vaginata. MushroomExpert.Com

Pie šīs sugas tagad pieskaita arī pie bērziem augošo balto makstsēni kā tās albīno varietāti (Amanita vaginata var. alba).Amanitaceae.org: Amanita vaginata var. albaWikigrib.ru: Поплавок серый

 Morfoloģija 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes, lapiņu sēnes, vidēja lieluma, lietojami pārtikā.
 Cepurīte: sākumā zvanveida un pusapaļa, vēlāk izpletusies, ar tumšāku pauguru. Vecumā var būt saplaisājusi. Krāsa gaiši pelēka, reizēm ar brūnganu vai olīvu nokrāsu, līdz baltai. Platums 5—12 cm, plānajās rievotajās malās izteikts svītrojums uz centru. Virsmiziņa gluda, spīdīga, mitrumā lipīga.
 Lapiņas: brīvas (nav pieaugušas kātiņam), ciešas, baltas, ar apsarmi uz šķautnēm,Š.Evansa, Dž.Kibijs, “Sēnes”, Zvaigzne ABC, 2004., 169. lpp. ISBN 9984-37-648-6. vecumā var būt ar pelēcīgi brūnganu nokrāsu. 
 Kātiņš: Balts vai dzeltenīgs, smalki zvīņots, cauruļveida, dobs, trausls. Viegli atdalāms no cepurītes. Garš, salīdzinot ar cepurīti, 12—20 cm garš un 1—1,5 (2) cm resns. Bez gredzena. Pamatne ietverta vaļīgā maisveida makstī — kopējā plīvura atliekā.
 Mīkstums: plāns un trausls, balts, nemaina krāsu ievainojumu vietās, ar vāju patīkamu smaržu un garšu.A.Balodis, “Rokasgrāmata sēņotājiem”, Liesma, 1974., 66. lpp.
 Sporas: gandrīz apaļas, bezkrāsainas, gludas, masā baltas, 8—14 μm diametrā.Л.Лебедева, «Грибы», Госторгиздат, 1937., 72. lpp. Joda šķīdumā nekrāsojas.Sugu enciklopēdija: Pelēkā makstsēne - Amanita vaginata (Bull.: Fr.) Vittad. (syn. Amanitopsis vaginata (Bull.: Fr.) Roze)
 Bazīdijas: ar 4 sporām, vālesveida, plānām sieniņām, 36—52x4—13 (pēc cita avota 47—55×15—19,Агеев Д. В., Бульонкова Т. М. Поплавок серый (Amanita vaginata) – Грибы Сибири vēl pēc cita 45—80×12—16) μm.

 Ekoloģija 

Mikorizas sēnes, sastopamas visu tipu mežos ar gan skuju, gan lapu kokiem, tomēr biežāk kopā ar lapu kokiem (īpaši ozoliem).«Грибы СССР», Мысль, Москва, 1980., 192. lpp. Latvijā parasti no jūlija līdz septembrim, Britu salās līdz oktobrim.Nature First: Amanita vaginata (Bull.) Fr. - Grisette Aug pa vienai vai nelielās grupās. Sastopamas visos apdzīvotajos kontinentos.

 Barības vērtība 

Daļa autoru iesaka pelēkās makstsēnes pirms ēšanas novārīt, tomēr ir arī ieteikumi cepšanai bez novārīšanas.A.Antone, “Sēnes”, Avots, 2003., 137.-138. lpp. ISBN 9984-757-05-6. Svaigā veidā bez termiskās apstrādes vismaz 70—80°C temperatūrā visas makstsēnes nav lietojamas.Monaco Nature Encyclopedia: Amanita vaginata

Tāpat kā citas makstsēnes, bieži netiek lasīta plānā mīkstuma dēļ, kā arī līdzības dēļ ar mušmirēm.

 Līdzīgas sēnes 

Visas makstsēnes nezinātājs var sajaukt ar bieži sastopamajām tām radnieciskajām sugām — citām mušmirēm, īpaši ar pelēko mušmiri un nāvīgi indīgo zaļo mušmiri. Tomēr makstsēnēm uz kātiņa nav citām mušmirēm raksturīgā gredzena, un makstsēņu cepurīšu malās virsmiziņa ir bieži strīpota centra virzienā un rievota, jo tai cauri redzamas lapiņas, kamēr mušmiru cepurītes malās mīkstums ir biezāks un svītrojums nav vai gandrīz nav redzams.

Pelēko makstsēni var sajaukt ar citām pēc krāsas līdzīgajām makstsēnēm, kā alkšņu, divkrāsu, olīvpelēko un sniegbalto makstsēni. Visas tās ir ēdamas un lielas kulināras nozīmes sajaukšanai nav.

 Skatīt arī 
 Sēņu kulinārija

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Index Fungorum
 Mycobank
 GBIF atradņu karte
 Video: pelēko makstsēņu lasīšana

Kategorija:Mušmires
Kategorija:Lapiņu sēnes