Kazahu Autonomā Sociālistiskā Padomju Republika

Kazahu Autonomā Sociālistiskā Padomju Republika (; ), saīsināti Kazahu ASPR (; ) un vienkārši Kazahstāna (; ) bija kazahu autonoma republika Krievijas Sociālistiskajā Federatīvajā Padomju Republikā, kas pastāvēja no 1925. gada līdz 1936. gadam.

1936. gada februārī mainīta nosaukuma rakstība ().Постановление ЦИК и СНК КазАССР № 133 от 5.02.1936 о русском произношении и письменном обозначении слова «казак»

 Vēsture 

Kazahu ASPR sākotnēji tika izveidota kā Kirgīzu ASPR (nejaukt ar 1926.—1936. gada Kirgīzu ASPR — Vidusāzijas teritoriju, kas tagad ir Kirgizstānas neatkarīgā valsts) 1920. gada 26. augustā kā Krievijas PFSR sastāvdaļa. Pirms krievu revolūcijām kazahi Krievijā bija pazīstami kā "kirgīzkaisaki", "kirgīzkazaki" vai vienkārši "kirgīzi", un mūsdienu kirgīzi kā "karakirgīzi" jeb melnie kirgīzi.The 1911 Encyclopædia Britannica: "Kirghiz" (scanned version) Šī prakse turpinājās agrīnajā padomju periodā, un tādējādi Kirgīzu ASPR bija kazahu nacionālā republika, kamēr Karakirgīzu autonomais apgabals — kirgīzu. 1924. gada Vidusāzijas sadalīšana pēc aptuvenām etniskajām robežām vispārīgos vilcienos noformēja nākamās Kazaku ASPR un mūsdienu Kazahstānas robežas.Малая Советская Энциклопедия, 5:82 1925. gada 15.—19. jūnijā notikušajā Piektajā kazahu padomju kongresā formāli tika apstiprināts 15. jūnijā pieņemtais Maskavas valdības dekrēts republikas nosaukumu pārvērst par Kazaku Autonomo Sociālistisko Padomju Republiku. Bijušās Kirgīzu ASPR galvaspilsēta Akmečeta, kas tikai nupat bija ieguvusi šo statusu, tika saglabāta kā galvaspilsēta un pārdēvēta par Kzil-Ordu jeb Sarkano galvaspilsētu. Tā kā pilsētiņa netika galā ar šo funkciju, tad 1927. gadāКазахстан. Национальная энциклопедия. — Алматы: «Мәдени Мұра» — «Культурное наследие Казахстана», 2004. — Т. 1. — 560 с. — ISBN 9965-9389-7-0. vai pēc citiem avotiem 1929. gadāVladimir Babak, et al., eds. Political Organization in Central Asia and Azerbijan: Sources and Documents. Routledge, 2004. p. 90.  par jauno ASPR galvaspilsētu tika izraudzīta Alma-Ata. 1930. gadā, sākoties bada gadiem, sākās vietējo iedzīvotāju bēgšana un neorganizēta pretošanās. 1936. gada 5. decembrī ASPR tika atdalīta no KPFSR un izveidota Kazahijas Padomju Sociālistiskā Republika kā pirmā līmeņa Padomju Savienības republika.Большая советская энциклопедия. — М.: ОГИЗ СССР, 1937. — Т. 30. — С. 542.

 Administratīvais iedalījums 
Kazaku ASPR, kas aizstāja nesen paplašināto Kirgīzu ASPR, ietvēra visu teritoriju, kas veido tagadējo Kazahstānas Republiku, kā arī daļas no mūsdienu Uzbekistānas (g.k. Karakalpaku autonomo apgabalu), Turkmenistānas (Karabogazgola līča ziemeļu krastu) un Krievijas (daļas no nākamā Orenburgas apgabala). Nākamajā desmitgadē šīs teritorijas tika pārceltas no Kazaku ASPR attiecīgajām padomju republikām.

KASPR administratīvais dalījums tās vēsturē ir mainījies vairākas reizes. 1928. gadā no Kirgīzu ASPR mantotās guberņas tika likvidētas un aizstātas ar 13 apriņķiem un rajoniem. 1932. gadā republika tika sadalīta sešos jaunos lielākos apgabalos. Tie bija:

 Aktjubinskas apgabals (galvaspilsēta: Aktjubinska);
 Alma-Atas apgabals (galvaspilsēta: Alma-Ata);
 Austrumkazaku apgabals (galvaspilsēta: Semipalatinska);
 Karagandas apgabals (galvaspilsēta: Petropavlovska);
 Dienvidkazaku apgabals (galvaspilsēta: Čimkenta);
 Rietumkazaku apgabals (galvaspilsēta: Uraļska).

Īslaicīgi kā atsevišķa apgabala līmeņa vienība pastāvēja Karkaralinskas apriņķis.

 Saimniecība 

Pēc PSRS statistikas apgalvojumiem, rūpniecības produkcijas īpatsvars kopproduktā 1931. gadā bija 36,8% (18,4% — 1927./28. gadā). Dzelzceļu garums 1932. gadā bija 5474 km (1927. gadā — 3241 km). 1931. gadā bija vairāk nekā 40 miljoni hektāru aramzemes, no kuras zemkopībai tika izmantota neliela daļa — 1932. gadā 5,6 miljoni hektāru; 10 miljoni hektāru bija siena pļavu, 135 miljoni hektāru sezonālu un pastāvīgu ganību. Neraugoties uz to, jau pirmā piecgadu plāna sākumā Kazahstāna deva līdz 10% PSRS graudu ražas (galvenokārt kviešu). Sākot no 1928. gada, kad PSRS atteicās no nepa — neradikālas kreisās ekonomiskās politikas un pārgāja uz gandrīz pilnīgu valsts varu pār ekonomiku, vietējā komunistu līdera Filipa Gološčokina vadībā republikā sākās ekonomiskas, fiziskas un politiskas represijas pret ekonomiski patstāvīgām saimniecībām. 1932. gadā 66% lauku saimniecību un 85,6% no kopējās platības 5120 tika kolektivizēti kolhozos (1928. gadā kolektivizācija aptvēra 4% saimniecību), un tika organizētas apmēram 300 valsts saimniecības, no kurām lielākā daļa nodarbojās ar liellopu audzēšanu. Lopi priekš šīm saimniecībām tika atņemti kazahiem, vairums no kuriem bija pusklejotāji, cenšoties piespiest tos apmesties uz pastāvīgu dzīvi noteiktās vietās. 1932. gadā, salīdzinot, ar 1925. gadu, lopu skaits republikā bija samazinājies desmitkārtīgi, jo valsts saimniecības nebija efektīvas.Киндлер Р. Сталинские кочевники. Власть и голод в Казахстане. — М.: РОССПЭН, 2017. — С. 31. Padomju laikam raksturīgā statistikas viltošana noveda pie pārspīlētām nodokļu prasībām, tā, Balhašas rajonam, kurā pavisam bija tikai 183 tūkstošu lopu, uzlika nodot valstij 300 tūkstošus.

 Bads 1932.—1933. gados 
Kā sekas šai politikai, ap 1930. gadu Kazahstānā un lielā daļā PSRS sekoja pārtikas produktu trūkums, kas 1932.—1933. gadā kļuva par masveidīgu badu (), kurā Kazaku APSR dzīvību zaudēja vairāk kā miljons iedzīvotāju. Lai gan labāk pazīstams šī bada vilnis Ukrainā, kazahu zaudējumi tajā bija procentuāli smagāki. Turklāt tikai pirms 11 gadiem bija beidzies apmēram tikpat traģisks bads ar vēl vienu miljonu upuru.Валерий Михайлов: Во время голода в Казахстане погибло 40 процентов населения Bada laikā tika konstatēti daudzi kanibālisma gadījumi, reizēm cilvēku gaļa tika nelegāli pārdota tirgū.Верхотуров Дмитрий Николаевич. Ашаршылык: история Великого голода. — ISBN 9785040851355. Vairāk nekā miljons kazahu devās bēgļu gaitās uz Krievijas un citiem mazāk cietušajiem novadiem, kā arī citām valstīm. 1929.—1931. gadā uzskaitītas 372 vietējas sacelšanās ar kopumā 80 000 dalībniekiem, 883 no tiem sodīti ar nāvi. Bēgļus, kas mēģināja atstāt savus reģionus, pārtvēra un iznīcināja Sarkanās armijas daļas. 1933. gadā Staļina kolektivizācijas politika tika mīkstināta, un badu izdevās apturēt.

Pēc Kazahstānas valdības 1992. gadā publicētā aprēķina, kopējie kazahu cilvēku zaudējumi bada gados, ieskaitot neatgriezušos bēgļus, sasniedza 49%. Mazāk katastrofāli, taču samazinājās arī citu tautību iedzīvotāju skaits. Pēc 1937. gada tautas skaitīšanas datiem, no citiem etnosiem visvairāk bija samazinājies kirgīzu skaits (par 25%), vismazāk — krievu (par 6%). Ja 1897. gadā 82% novada iedzīvotāju bija kazahi, tad 1939. gadā viņu procents bija krities līdz 38%.

 Atsauces 

Kategorija:Kazahstānas vēsture
Kategorija:Autonomās republikas