Svalbāras līgums

Svalbāras līgums, sākotnēji Špicbergenas līgums, pilnā nosaukumā «Līgums starp Norvēģiju, Amerikas Savienotajām Valstīm, Dāniju, Franciju, Itāliju, Japānu, Nīderlandi, Lielbritāniju un Īriju, un Lielbritānijas aizjūras domīnijām un Zviedriju saistībā ar Špicbergenu»Likumi.lv Par Līgumu starp Norvēģiju, Amerikas Savienotajām Valstīm, Dāniju, Franciju, Itāliju, Japānu, Nīderlandi, Lielbritāniju un Īriju, un Lielbritānijas aizjūras domīnijām, un Zviedriju saistībā ar Špicbergenu ( ) ir līgums, kurš nosaka Norvēģijas suverenitāti pār Svalbāras arhipelāgu Arktikā.

 Vēsture 
Līgumu noslēdza 1920. gada 9. februārī pēc Pirmā pasaules kara Versaļas sarunu laikā Parīzē, un tā būtība bija radīt likumisku regulējumu teritorijā, kas līdz tam bija nevienai valstij nepiederoša. Norvēģijas administrācija pār arhipelāgu tika nodibināta uzreiz pēc līguma ratificēšanas visās to parakstījušajās valstīs 1925. gadā. Svalbārai dažkārt pieskaitītā Jana Majena sala nav šī līguma priekšmets.

Otrā pasaules kara laikā Vācija pārkāpa līgumu un okupēja Svalbāru, taču vācu karaspēka klātbūtne arhipelāgā aprobežojās ar meteoroloģisko staciju apsardzi. 1942. gadā Sabiedrotās valstis izsēdināja  nelielu norvēģu desanta vienību, kuru 1943. gadā mēģināja iznīcināt vācu karakuģi. Norvēģi atklāja piekrastes artilērijas uguni un atkāpās kalnos uz Grumantas ciematu.
Kad Sarkanā armija ieņēma Norvēģijas ziemeļus, 1944. gada 12. novembrī PSRS ārlietu komisārs Molotovs pieprasīja Norvēģijas valdībai anulēt esošo daudzpusējo Svalbāras līgumu un noslēgt jaunu, PSRS labvēlīgāku līgumu. Saskaņā ar to Lāču salu anektētu PSRS, bet pārējo arhipelāgu kopīgi pārvaldītu PSRS un Norvēģija. Padomju Savienībai iegūtu tiesības arhipelāgā izveidot savas militārās bāzes. 1945. gada 9. aprīlī Norvēģijas valdība iesniedza Molotovam savu divpusēja līguma projektu par kopīgu arhipelāga aizsardzību, taču Norvēģijas parlaments atteicās piešķirt PSRS tiesības izvietot salās militārās bāzes. Padomju spiediens pierima pēc tam, kad 1949. gadā Norvēģija pievienojās NATO līgumam.Sven G. Holtsmark. Fra verdenskrig til kald krig – Svalbard, Sovjetunionen og Norge 1939–1953 // Norsk Polarhistorie.

 Līguma priekšmets 
Līgums nosaka, ka:
 Svalbāra ir Norvēģijas daļa. Svalbāru pilnīgi kontrolē Norvēģijas Karaliste, kuras daļa tā ir, bet ar vairākiem ierobežojumiem;
 Nodokļi. Nodokļus atļauts ievākt, bet tikai apjomā, lai nodrošinātu Svalbāru un Svalbāras administrāciju. Tas rezultējas zemākos nodokļos, kā pārējā Norvēģijas daļā; nekāda šo nodokļu daļa nedrīkst tikt novirzīta tieši Norvēģijai;
 Vides aizsardzība. Norvēģijai jārespektē un jāaizsargā Svalbāras vide;
 Nediskriminēšana. Visu līgumu parakstījušo valstu pilsoņiem un uzņēmumiem ir tiesības kļūt par Svalbāras rezidentiem, kā arī tiesības uz zveju un medībām, industriālām, jūras, kalnrūpniecības vai tirdzniecības aktivitātēm. Svalbāras rezidentiem jāievēro Norvēģijas likumi, bet Norvēģijas amatpersonas nedrīks diskriminēt vai dot kādas priekšrocības balstoties uz valsts piederību;
 Militārie ierobežojumi. Līgums liedz veidot jūras kara bāzes un nocietinājumus, kā arī izmantot Svalbāru militāriem mērķiem.

 Dalībvalstis 
Sākotnēji līgumu parakstīja 14 dalībvalstīs: Apvienotā Karaliste (arī tās domīnijas Austrālija, Dienvidāfrika, Indija, Jaunzēlande, Kanāda), ASV, Dānija, Francija, Itālija, Japāna, Nīderlande, Norvēģija, Zviedrija. Mūsdienās (2018) līgumam ir 46 dalībvalstis. Latvija līgumam pievienojās 2016. gada 12. maijā.
 Valsts Ratificēšanas datums Piezīmes Afganistāna    Albānija        Parakstījusi kā Lielbritānijas un Īrijas Apvienotā Karaliste, attiecinot arī uz domīnijām Austrāliju, Kanādu, Indiju, Jaunzēlandi un Dienvidāfriku, kā arī Apvienotās Karalistes daļu Īriju. Argentīna    ASV    Austrālija    Attiecinājusi Apvienotā Karaliste. Austrija    Beļģija    Bulgārija    Čehija    Čehoslovākija pievienojās līgumam .  Čehija informēja, ka tai līgums saistošs kopš neatkarības pasludināšanas , kā pārmantotājvalstij. Čīle    Dānija    Attiecināts uz visu Dānijas Karalisti. Dienvidāfrika    Attiecinājusi Apvienotā Karaliste. Dominikāna    Ēģipte    Francija    Grieķija    Igaunija    Islande    Indija    Attiecinājusi Apvienotā Karaliste. Īrija    Līguma parakstīšanas brīdī Īrija bija Apvienotās Karalistes daļa, bet lielākā Īrijas daļa atdalījās no tās pirms līguma ratificēšanas.  Īrija informēja, ka tā ir pievienojusies līgumam no brīža, kad to ratificējusi Apvienotā Karaliste. Itālija    Japāna    Jaunzēlande    Attiecinājusi Apvienotā Karaliste. Kanāda    Attiecinājusi Apvienotā Karaliste. Korejas Republika    Korejas TDR    Krievijas Federācija    Pievienojusies kā Padomju Savienība.  Krievijas Federācija paziņoja, ka tā turpina dalību līgumos, ko noslēgusi Padomju Savienība. Ķīna    Pievienojusies kā Ķīnas Republika. Gan Ķīnas Tautas Republika, gan Ķīnas Republika (Taivāna) uzskata sevi par pārmantotājvalstīm, bet pārējās līguma dalībvalstis atzīst tikai Ķīnas Tautas Republiku. Latvija    Lietuva    Monako    Nīderlande    Attiecināts uz visu Nīderlandes Karalisti. Norvēģija    Polija    Portugāle    Rumānija    Saūda Arābija    Pievienojusies kā Hidžāzas Karaliste. Slovākija    Čehoslovākija pievienojās līgumam .  Slovākija informēja, ka tai līgums saistošs kopš neatkarības pasludināšanas , kā pārmantotājvalstij. Somija    Spānija    Šveice    Ungārija    Vācija    Pievienojusies kā Vācijas Valsts (Veimāras Republika).  Vācijas Demokrātiskā Republika informēja, ka tā arī pievienojas līgumam kopš . Venecuēla    Zviedrija   

Dienvidslāvija pievienojās līgumam , bet neviena no tās mantiniecēm nav paziņojusi par dalības turpināšanu līgumā.

 Atsauces 

Kategorija:Starptautiskie līgumi