Disautonomija

Disautonomija, veģetatīvā mazspēja, vai autonomā jeb veģetatīvā disfunkcija ir stāvoklis, kad cilvēka veģetatīvā (autonomā) nervu sistēma (ANS) nedarbojas pareizi. Tas var ietekmēt sirds, urīnpūšļa, zarnu, sviedru dziedzeru, acu zīlīšu un asinsvadu darbību. Disautonomijai ir daudz cēloņu, no kuriem ne visus var klasificēt kā neiropātiskus. Disautonomija var būt raksturīga vairākām slimībām, piemēram, Parkinsona slimībai, multiplo sistēmu atrofijai, Levi (Lewy) ķermenīšu demencei, Ēlersa–Danlosa sindromam, autoimūnai autonomai ganglionopātijai un autonomai neiropātijai, HIV/AIDS, mitohondriālai citopātijai, tīrai autonomai mazspējai, autismam un posturālas ortostatiskās tahikardijas sindromam (POTS).

Diagnozi nosaka, veicot veģetatīvās nervu sistēmas funkcionālo testēšanu, koncentrējoties uz skarto orgānu sistēmu. Izmeklējumus var veikt, lai noteiktu pamatā esošos slimības procesus, kas varētu būt izraisījuši simptomu vai autonomās neiropātijas attīstību. Daudzu ar disautonomiju saistītu simptomu gadījumā ir pieejama simptomātiska ārstēšana, un dažus slimības procesus var ārstēt tieši. Atkarībā no disfunkcijas smaguma disautonomija var būt gan gandrīz bez simptomiem un pārejoša, gan invalidizējoša un/vai dzīvībai bīstama.

 Pazīmes un simptomi 
Disautonomijas simptomus, kuru ir daudz un katram cilvēkam tie ir ļoti atšķirīgi, izraisa neefektīvi vai nelīdzsvaroti eferentie nervu signāli, ko nosūta abas sistēmas. Simptomi cilvēkiem ar disautonomiju ir šādi:
 Anhidroze vai hiperhidroze
 Neskaidra vai dubulta redze
 Zarnu nesaturēšana
 Apziņas aptumšošanās (smadzeņu migla)
 Aizcietējumi
 Reibonis
 Disfāgija
 Fiziskas slodzes nepanesamība
 Zems asinsspiediens
 Ortostatiskā hipotensija
 Sinkope
 Tahikardija
 Tuneļredze
 Urīna nesaturēšana vai urīna aizture
 Ģībonis
 Miega apnoja

 Cēloņi 
Disautonomiju var izraisīt iedzimtas vai deģeneratīvas neiroloģiskas slimības (primārā disautonomija) vai iegūtas saslimšanas izraisīts autonomās nervu sistēmas bojājums (sekundārā disautonomija). Biežāki cēloņi var būt:

Simpātiskajā nervu sistēmā (SNS) dominējošā disautonomija ir izplatīta kopā ar fibromialģiju, hroniska noguruma sindromu, kairinātu zarnu sindromu un intersticiālu cistītu, tādējādi radot iespēju, ka šāda disautonomija varētu būt to kopīgā grupēšanās patogēzes pamatā.

Dažkārt trauksme var būt ne tikai disautonomijas simptoms, bet arī fiziski izpausties ar simptomiem, kas atgādina autonomās disfunkcijas simptomus. Ļoti svarīgi ir veikt rūpīgu izmeklēšanu, izslēdzot fizioloģiskos cēloņus, bet gadījumos, kad tiek veikti attiecīgie testi un netiek atrasti cēloņi vai simptomi nesakrīt ar citiem zināmiem traucējumiem, primāri trauksmes traucējumi ir iespējami, bet tos nevajadzētu prezumēt. Šādiem pacientiem trauksmes jutīguma indekss var labāk prognozēt trauksmes traucējumus, savukārt Bekas trauksmes inventāra (Beck Anxiety Inventory; BAI) rādītāji pacientiem ar disautonomiju var maldinoši liecināt par trauksmi.

Mitohondriālo citopātiju gadījumā var rasties autonomā disfunkcija, kas izpaužas kā ortostatiska nepanesamība, ar miegu saistīta hipoventilācija un aritmijas.

 Skatīt arī 

 Veģetatīvā distonija

 Atsauces 

Kategorija:Klīniskā psiholoģija
Kategorija:Psihiatrija
Kategorija:Perifērās nervu sistēmas traucējumi