Polijas Otrā republika

Polijas Otrā republika (, pēc 1919. gada 13. marta oficiāli Rzeczpospolita Polska) bija 1918. gada 11. novembrī izveidota valsts, kas pastāvēja līdz 1939. gada septembra Polijas kampaņai, kad to kopīgi iekaroja un sadalīja nacistiskā Vācija un Padomju Savienība. 1921. gadā valstī dzīvoja 27,2 miljoni, bet 1939. gadā — 35,1 miljons cilvēku.

Polijas Otrās republikas austrumu robežu ar PSRS noteica Rīgas miera līgums, bet Polijas—Lietuvas Republikas pagaidu robeža izveidojās 1922. gada 24. martā pēc Viduslietuvas Republikas iekļaušanas Polijas sastāvā.

 Neatkarības karš 

1918. gada 17. novembrī Sarkanā armija sāka vācu karaspēka atstāto teritoriju ieņemšanu, tādēļ Lietuvas un Baltkrievijas poļi nodibināja "Austrumu nomaļu aizsardzības komiteju" un lūdza atjaunotās Polijas armijas palīdzību. Juzefs Pilsudskis 7. decembrī iekļāva šīs komitejas organizētās bruņotās vienības Polijas armijas sastāvā.

1919. gada 5. janvārī Sarkanā armija ieņēma Viļņu, bet 19. aprīlī to atguva poļu karaspēks un augusta beigās sasniedza Daugavu pie Grīvas pilsētas Latvijā, kuru ieņēma pēc veiksmīgām kaujām pie Daugavpils augustā un septembrī. Latvijas un Polijas Bruņotie spēki kopīgā uzbrukuma operācijā "Ziema" no 1920. gada 3. janvāra līdz 1. februārim Polijas Bruņotie spēki ieņēma arī Daugavpili un Latgales dienvidu daļu.

1920. gada 15. maijā sākās boļševiku atbildes ofensīva, 14. jūlijā Sarkanā armija ieņēma Viļņu, pēc pāris dienām Grodņu un Bjalistoku, kur 28. jūlijā nodibināja Polijas Pagaidu revolucionāro komiteju jeb "Polrevkomu" (Tymczasowy Komitet Rewolucyjny Polski, Временный революционный комитет Польши) kā Padomju Polijas marionešu valdību, kuru faktiski vadīja Felikss Dzeržinskis. 10. augustā sākās Sarkanās armijas uzbrukums Varšavai, kuru poļiem izdevās apturēt. 15. augustā izšķirošajā kaujā par Varšavu, vēlāk nosauktā par "Brīnumu pie Vislas", Polijas Bruņotie spēki sakāva Sarkano armiju un 16. augustā sāka jaunu pretuzbrukumu. 17. augustā Minskā sākās pamiera sarunas, kuras 2. septembrī pārcēla uz Latvijas galvaspilsētu Rīgu. 8. oktobrī Lucjans Žeļigovskis ieņēma Viļņas apgabalu līdz Ilūkstes apriņķa robežai Latvijā. 1920. gada 12. oktobrī Melngalvju namā Rīgā parakstīja pamiera līgumu, kurš stājās spēkā 18. oktobrī.

1921. gada 18. martā tika parakstīts Rīgas miera līgums starp Polijas Otro republiku un Krievijas SFPR.

 Administratīvais iedalījums 
 Varšava (galvaspilsēta)
 Bjalistokas vojevodiste (województwo białostockie)
 Kielces vojevodiste (województwo kieleckie)
 Krakovas vojevodiste (województwo krakowskie)
 Ļubļinas vojevodiste (województwo lubelskie)
 Ļvivas vojevodiste (województwo lwowskie)
 Lodzas vojevodiste (województwo łódzkie)
 Navahrudakas vojevodiste (województwo nowogródzkie)
 Poļesjes vojevodiste (województwo poleskie), adminstratīvais centrs Pinska, no 1923. gada Bresta
 Pomerelijas vojevodiste (województwo pomorskie), adminstratīvais centrs Toruņa
 Poznaņas vojevodiste (województwo poznańskie)
 Silēzijas vojevodiste (województwo śląskie), adminstratīvais centrs Katovice
 Staņislavovas vojevodiste (województwo stanisławowskie)
 Tarnopoles vojevodiste (województwo tarnopolskie)
 Varšavas vojevodiste (województwo warszawskie)
 Viļņas vojevodiste (województwo wileńskie)
 Volīnijas vojevodiste (województwo wołyńskie), adminstratīvais centrs Lucka

 Iedzīvotāji 
 poļi: 18 miljoni (69,2 %) 1921. gadā, 23,1 miljoni (65,5 %) 1939. gadā
 ukraiņi: 3,7 miljoni (14,3 %) 1921. gadā, 5,5 miljoni (15,7 %) 1939. gadā
 ebreji: 2,7 miljoni (7,8 %) 1921. gadā, 3,4 miljoni (9,5 %) 1939. gadā
 baltkrievi: 1,1 miljoni (3,9 %) 1921. gadā, 2,1 miljoni (6,1 %) 1939. gadā
 vācieši: 1,1 miljoni (3,9 %) 1921. gadā, 0,8 miljoni (2,3 %) 1939. gadāPiotr Eberhardt. POLITICAL MIGRATIONS IN POLAND 1939—1948 WARSAW 2006, S. 64 

 Atsauces 

Kategorija:Polijas vēsture
Kategorija:Bijušās valstis Eiropā