Stelmuže

Stelmuže (), līdz 1921. gadam Stellmuiža, ir ciems Lietuvas ziemeļaustrumos, pie pašas Latvijas-Lietuvas robežas (1 km attālumā). Attālums līdz rajona centram Zarasiem 14 km, līdz Viļņai 160 km. Ciems izvietojies ļoti paugurainā apvidū Aukštaitijas augstienē pie Stelmužes ezera.

Stelmužes koka baznīca pirmo reizi avotos pieminēta 1650. gadā, saglabājusies līdz mūsdienām. Pie baznīcas aug Stelmužes ozols, kas ir koks ar lielāko apkārtmēru Lietuvā (9,6 m vidukļa augstumā), vecākais ozols Lietuvā un viens no vecākajiem Eiropā.

 Vēsture 
Uzskata, ka Stellmuižas ezera krastā esot atradusies pils. Vēlāk pils vietā uzcelta muiža. Rakstos Stellmuiža pirmoreiz minēta 1533. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs Valmieras pilī parakstīja lēņa aktu, kas paredzēja Stellmuižu () un Raudes muižu () izlēņot Dinaburgas pils kapteinim Heinriham fon Berkenam par ilggadēju uzticīgu kalpošanu un priekšzīmīgu rīcību.

Saimniecībai vēršoties plašumā, Stellmuiža kļuva par galveno Berkenu pārvaldes centru, no kā dzimta apsaimniekoja 8000 ha lielu platību, tostarp, vairākas apkārtējās pusmuižas. Kā Stelmuižas pusmuiža izveidojās Kamarišķu muiža. 18. gadsimtā to valdījumu pārņēma Kurzemes muižnieku Felkerzāmu dzimta, 19. gadsimtā — Valujevi, bet 20. gadsimtā — Hāni un Repši.

1919. gada augusta beigās Stellmuižu līdz ar Ilūkstes apriņķa dienvidu daļu ieņēma Lietuvas armija un jau septembrī centās panākt vietējo iestāžu un iedzīvotāju pakļaušanos Lietuvas varas iestāžu rīkojumiem.

Līdz 1921. gadam Stellmuiža bija Ilūkstes apriņķa Stelles pagasta administratīvais centrs. Pēc Latvijas—Lietuvas robežas demarkācijas Stellmuižu līdz ar 25 km garu un līdz 5 km platu joslu no Raudas līdz Grendzei pievienoja Lietuvai, kur tā ietilpa Zarasu apriņķa Imbradas pagastā.

 Iedzīvotāji 

 Atsauces 

Kategorija:Lietuvas ciemi
Kategorija:Utenas apriņķis