Mušmiru dzimta

Mušmiru dzimta (Amanitaceae) pieder bazīdijsēņu atmateņu rindai un ir viena no pazīstamākajām un pētītākajām sēņu dzimtām.Kirk P.M., Cannon P.F., Minter D.W. & Stalpers J.A. (2008). Dictionary of the Fungi (10th ed.). Wallingford, UK: CAB International. p. 423. 

Saskaņā ar Catalogue of Life (CoL), 2021. gada septembrī tajā ietilpa 8 ģintis ar 789 sugām (707 no tām Amanita ģintī),Catalogue of Life: Amanitaceae, skatīts 2021-09-27 no kurām Latvijā atrastas, lietojot CoL 2021. gada rudenī pieņemto klasifikāciju, divu ģinšu pārstāves: mušmires (Amanita) un gļotaines (Limacella).I.Dāniele, D.Meiere "Lielā Latvijas sēņu grāmata", Karšu izdevniecība Jāņa sēta, Rīgā, 2020, 524.-525. lpp.

Dzimta sastāv galvenokārt no plašās mušmiru ģints (Amanita), bet ietver arī mazākās ģintis Amarrendia, Catatrama, gļotaines (Limacella), Limacellopsis, Saproamanita un Zhuliangomyces. Pazemē augošās trifeļveida Amarrendia, kā arī agrākā Torrendia tiek uzskatītas arī par Amanita sinonīmiem, bet vizuāli ir diezgan atšķirīgas, jo tās ir sekotioīdi — pārejas forma starp bazīdijsēnēm un pūpēžiem, un aug planētas sausajos reģionos, kur šāda forma ir efektīvāka.Amanitaceae.org. About Amanitaceae Pēc CoL klasifikācijas Torrendia iekļauta mušmiru ģintī. Kā parasti sēnēm, klasifikācija vēl ir nestabila un no 8 dzimtas ģintīm trīs izveidotas pēc 2015. gada.

 Taksonomijas vēsture 

Kā atsevišķu mušmiru dzimtu to pirmais klasificēja Kristiāns Pēšons 1797. gadā, par tipisko sugu izvēloties sarkano mušmiri.Persoon CH. (1797). Tentamen dispositionis methodicae Fungorum Nosaukuma izcelsme precīzi nav zināma, visbiežāk piemin hipotēzi par Amanona kalnu Turcijā.Nature First: Amanitaceae Gallery

Vēsturiski dzimtā bijušas iekļautas arī ģintis Pluteus Fr.V, Volvariella Speg.,«Грибы СССР», Мысль, Москва, 1980., 187. lpp. Rhodotus Maire un Termitomyces R. Heim, kuras vēlāk atzītas par atsevišķām. 2007. gadā notika mēģinājums iekļaut mušmiru dzimtu jumteņu dzimtā (Pluteaceae), tomēr ģenētiskie pētījumi to neapstiprināja.Phylogeny, diversity and morphological evolution of Amanitaceae Zhu L. YANG, Qing CAI and Yang-Yang CUI

 Kopējās iezīmes 

Dzimtas kopējo aprakstu pamatā veido mušmiru un gļotaiņu ģinšu apraksti, jo šīs divas ģintis ir plašākās un viņu pastāvēšana jau sen netiek apstrīdēta. Daudzo izņēmumu dēļ vairums pazīmju neattiecas uz visām sugām un pat ģintīm.

Sugas parasti sastopamas mežos, vairums ir mikorizas sēnes, tomēr Saproamanita un dažas citas sugas ir saprofīti. Raksturīga augļķermeņu parādīšanās no olveidīgas struktūras, ko veido kopējais plīvurs.

Mušmiru dzimtas sēnes izceļas ar lapiņu audu spoguļattēla simetriju šķērsgriezumā no cepurītes virsmas līdz lapiņas brīvajai šķautnei, un šo audu izliekšanos prom no šķērsgriezuma līnijas. Tikai šai dzimtai raksturīgas arī īpašas uzpūstas šūnas — akrofizalīdas, kuras parasti atrodas hifu galos. Viņas saglabājas arī pēc kulināras apstrādes un pārstrādes kuņģī, kas vēlāk palīdz mediķiem noteikt saindēšanās iemeslu.

 Apraksts 
 Augļķermeņi: parasti cepurīšu sēnes, lapiņu sēnes ar centrālu kātiņu.
 Cepurīte: parasti gaļīga, uz tās bieži plīvura atliekas lēveru vai plēksnīšu formā, virsma parasti sausa, daļai gļotaiņu gļotaina.
 Lapiņas: gandrīz vienmēr baltas, parasti plānas, brīvas, retāk nedaudz pieaugušas vai ar zobiņu.
 Kātiņš: Izteikti garš un tievs, savienots ar cepurīti tās centrā, parasti cilindrisks, parasti ar paresninājumu vai bumbuli apakšdalā, bieži apakšā ietverts makstī, parasti balts, daudzām sugām ar gredzenu.
 Mīkstums: balts vai bālgans, parasti gaļīgs. Griezumā parasti krāsu nemaina, viens no izņēmumiem — sarkstošā mušmire. Garša vāja, smarža vāja vai specifiska.
 Sporas: apaļas vai eliptiskas, reti cilindriskas, parasti baltas, reti zaļganas, gludas vai vāji kārpainas, ar diviem kodoliem.
 Bazīdijas, jeb sporas nesošās šūnas, parasti ir vālesveida un ar četrām sporām, reizēm divsporu.
 Cistīdas: parasti nav, dažām sugām ir heilocistīdas.Marcel Bon: „Pareys Buch der Pilze”, Editura Kosmos, Halberstadt 2012, p. 292-293, ISBN 978-3-440-13447-4

 Izplatība 
Sastopamas visos kontinentos, ieskaitot Antarktīdu.GBIF izplatības karte Amarrendia, Torrendia un Catatrama atrastas tikai vai gandrīz tikai Austrālijā, citas ģintis lielākā vai mazākā skaitā sastopamas visā pasaulē.

 Lietošana pārtikā 

Šajā dzimtā ir viena suga, kas jau sen augstu novērtēta ēdamības un garšas dēļ — Eiropas dienvidos augošā cēzarmušmire (Amanita caesarea), dažas ēdamas, bet ar ierobežotu vērtību, kā Latvijā biežās sarkstošā mušmire, dzeltenbrūnā makstsēne un pilošā gļotaine, un daudzas indīgas un nāvējoši indīgas sugas. Vairāk nekā puse smago sēņu saindēšanās gadījumu pasaulē notiek ar šīs dzimtas sugām, īpaši bīstamas ir zaļā mušmire (Amanita phalloides), baltā mušmire (Amanita virosa) un Eiropā pavasaros augošā Amanita verna.

 Attēlu galerija 

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Mycobank 
 Index Fungorum 

Kategorija:Bazīdijsēnes
Kategorija:Sēņu sistemātika