6. rezerves korpuss (Vācija)

Vācijas impērijas 6. rezerves korpuss (), saīsināti VI. R.K.  bija militārā formācija Vācijas impērijas karaspēka sastāvā Pirmā pasaules kara  (1914–1918) un Latvijas brīvības cīņu laikā.

 Kaujas ceļš 
Silēzijas 6. rezerves korpuss ģenerāļa Konrāda fon Goslera vadībā tika izveidots Breslavas pilsētā pēc vispārējās mobilizācijas izziņošanas 1914. gada 2. augustā, tajā ietilpa 11. un 12. rezerves divīzijas. 22. augustā tas 5. armijas sastāvā cīnījās Beļģijas un Francijas teritorijā. 1916. gadā piedalījās Verdenas un Sommas kaujās. 1918. gada Pavasara ofensīvas laikā cīnījās 17. armijas un 7. armijas sastāvā.

Pēc Novembra revolūcijas un Pirmā pasaules kara beigām 1919. gada janvārī 6. rezerves korpusu pakļāva Vācijas austrumu robežu apsardzei Kēnigsbergā izveidotajai Ziemeļu armijas virsvadībai (Armeeoberkommando Nord). Lai aizsargātu Austrumprūsijas pierobežu reģionus no iespējamā Padomju Latvijas armijas (PLA) uzbrukuma, Liepājā esošajam Vācijas armijas garnizonam pievienoja no brīvprātīgajiem izveidoto Dzelzsdivīziju. Visus šos spēkus 1919. gada 1. februārī apvienoja 6. rezerves korpusā, par kura komandieri iecēla Liepājas militāro gubernatoru Rīdigeru fon der Golcu. 

Pēc sakāves Cēsu kaujās 1919. gada 26. jūnijā Dzelzsdivīzija pārgāja Latvijas Pagaidu valdības (A. Niedras kabinets) pakļautībā — divīzijas personālsastāvs nezaudēja savu Vācijas pavalstniecību, apgāde un algas palika Vācijas armijas ziņā. Pēc Strazdumuižas pamiera sakautajiem vācu spēkiem nekavējoties bija jāpārtrauc jebkāda kara darbība un jāatstāj Rīga, tomēr Vācijas armijas 6. rezerves korpuss joprojām uzturējās Kurzemē un Zemgalē. 21. septembrī fon der Golcs noslēdza līgumu ar Pāvelu Bermontu, saskaņā ar kuru vācu okupētās teritorijas civilpārvalde tika nodota Bermontam, bet Latvijā dislocētie vācu spēki formāli pārgāja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas pakļautībā.

Pēc ģenerāļa Rīdigera fon der Golca atsaukšanas 1919. gada 12. oktobrī par Rietumkrievijas armijas vācu daļu komandieri Kurzemē un Žemaitijā tika iecelts ģenerālis Valters fon Eberharts, kas vadīja vācu karaspēka vienību tālākās kaujas līdz 1919. gada decembra vidum pret Latvijas un Lietuvas karaspēkiem.

 Vadība 
 Dienesta pakāpe  Vārds  Pilnvaru laiksDermot Bradley (Hrsg.), Günter Wegner: Stellenbesetzung der Deutschen Heere 1815-1939. Band 1: Die Höheren Kommandostellen 1815-1939. Biblio Verlag. Osnabrück 1990. . S. 628. Pakļautībainfantērijas  ģenerālisKonrāds Ernsts fon Goslers1914. gada 2. augusts — 1917. gada 9. februāris5. armijas sastāvā Rietumu frontēinfantērijas  ģenerālisKurts fon dem Borne1917. gada 10. februāris — 1918. gada 19. decembris17. armijas un 7. armijas sastāvā Rietumu frontēģenerālleitnantsAlfrēds fon Kleists1919. gada 10. — 18. janvāris  Ziemeļu armijas sastāvā Austrumprūsijas robežapsardzē ģenerālleitnantsPauls Grīnerts1919. gada 19. janvāris — 1. februāris  Ziemeļu armijas sastāvā Austrumprūsijas robežapsardzēģenerālmajorsRīdigers fon der Golcs1919. gada 2. februāris — 12. oktobris Ziemeļu armijas sastāvā Austrumprūsijas robežapsardzē, no 1919. gada 26. jūnija Niedras valdības, no 21. septembra Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas formālā pakļautībā ģenerālleitnantsValters fon Eberharts1919. gada 12. oktobris — decembris Austrumprūsijas robežapsardzē

 Literatūra 
 Hermann Cron. Geschichte des Deutschen Heeres im Weltkriege 1914–1918. Siegismund, Berlin 1937 (=Geschichte der Königlich Preußischen Armee und des Deutschen Reichsheeres 5).

 Atsauces 

 Skatīt arī 
 Pirmā pasaules kara Austrumu fronte

Kategorija:Pirmais pasaules karš
Kategorija:Vācu militārie formējumi