Dižsardzeņu ģints

Dižsardzenes (Macrolepiota, no grieķu macro - liels un latīņu lepis - zvīņa) ir atmateņu dzimtas sēņu ģints. Agrāk tās tika iedalītas vienā ģintī ar saulsardzenēm (Lepiota) ar attiecīgiem nosaukumiem, taču atšķiras no tām ar izmēriem (īpaši kātiņa garumu), pārvietojamu gredzenu uz kātiņa un lielām sporu dīgšanas atverēm. Aug uz augsnes parasti mežos gaišās vietās, retāk ārpus tiem vai siltumnīcās.«Грибы СССР», Мысль, Москва, 1980., 197. lpp. Ģints tipiskā suga ir lielā dižsardzene. Pēdējās desmitgadēs ģenētisko pētījumu rezultātā daļa dižsardzeņu sugu ir pārcelta uz citām ģintīm, taču speciālisti turpina strīdus par šīm izmaiņām un šeit lietota Latvijas publikācijās pieņemtā versija. Šādas tuvu radnieciskas ģintis, par kurām mikologiem vēl nav vienota viedokļa, ir Chlorophyllum, Leucoagaricus un Leucocoprinus.

 Morfoloģija 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes, lapiņu sēnes, gaļīgi, parasti lietojami pārtikā.
 Cepurīte: sākumā parasti puslodes veida, tad zvanveida un pusapaļa, vēlāk izpletusies, parasti ar pauguru vidū. Platums 6-25, reti vairāk centimetru, nobriestot malās izplešas tik ātri, ka nepietiekami elastīgā virsmiziņa nepagūst tai tikt līdzi, tādēļ  virsmiziņa tām, izņemot vidusdaļu, saplaisā zvīņās, kuras kļūst aizvien platākas uz malām.
 Lapiņas: brīvas (nav pieaugušas kātiņam), tuvu kātiņam bieži saaugušas kopā, baltas. Attīstības sākumā segtas ar daļējo plīvuru, kurš saplīst, cepurītei izplešoties, un tā atliekas ilgstoši paliek uz kātiņa kā gredzens un uz cepurītes malas kā nokareni lēveri.
 Kātiņš: Savienots ar cepurīti tās centrā, cietāks un šķiedraināks par to. Garums 15-30 cm. Uz tā viegli pārvietojams pa kātiņu, plats daļējā plīvura gredzens. Pamatnē ar bumbuļveida paresninājumu.
 Mīkstums: balts, dažām sugām krāsojas ievainojumu vietās.
 Sporas: elipsoīdas, bezkrāsainas, reti gaiši brūnganas, masā baltas, garākas par 8 µm, katrā sporā viens vai vairāki eļļas pilieni. Dīgšanas atveres platas.V.Lūkins, “Mušmires un atmatenes”, Avots, 1981., 20.-21. lpp.

 Barības vērtība 

Izņemot dārza dižsardzeni, kura atšķiras ar īsu kātiņu un aug lielās grupās tādās vietās kā siltumnīcas un skudru pūžņi, visas Latvijā sastopamās dižsardzenes ir labas ēdamās sēnes, kuras cepamas nevārītas, bet lielo dižsardzeni pat iesaka ēst turpat mežā uz sviestmaizēm.A.Balodis, “Rokasgrāmata sēņotājiem”, Liesma, 1974. Par dārza dižsardzenes ēdamību ir pretrunīgi viedokļi - daži to nosauc par ēdamu, daži apgalvo, ka tā iespējami izraisot vieglu saindēšanos, daži norāda uz halucinogēnu efektu.Грибы: Справочник — М.: «Астрель», «АСТ», 2001. — С. 68. —  Sēnes.lv par to raksta: "Vāji indīga (vismaz dažkārt)".Sēnes.lv: Dārza dižsardzene Jāatceras, ka specifiskā vidē augošas sēnes bieži var sagādāt problēmas, nebūdamas indīgas pašas par sevi, bet uzkrādamas kaitīgas vielas no apkārtnes, un tas attiecas ne tikai uz dārza dižsardzeni.

 Līdzīgas sēnes 

Dižsardzenes nepieredzējušai acij ir viegli sajaucamas ar bieži sastopamajām tām radnieciskās ģints sugām — mušmirēm. Jāatceras, ka  dižsardzenēm uz kātiņa pamatnes nav maksts, kas to ietver mušmirēm, un mušmiru cepurīšu virsmiziņa bieži ir ar plīvura atliekām, bet nav saplaisājusi tumšās zvīņās, kā dižsardzenēm.

 Latvijā zināmās dižsardzeņu sugas 
 Latviskie nosaukumi Latīniskie nosaukumiLielā dižsardzeneMacrolepiota proceraSarkstošā dižsardzeneMacrolepiota rhacodes jeb Chlorophyllum rhacodesDārza dižsardzeneMacrolepiota bohemica jeb Macrolepiota rhacodes var. bohemica, daļa autoru atzīst par Chlorophyllum brunneumMeiteņu dižsardzeneMacrolepiota puellaris jeb Leucoagaricus nympharumSēnalainā dižsardzeneMacrolepiota excoriataPaugurainā dižsardzeneMacrolepiota mastoidea

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Index Fungorum
 Mycobank
 Taksonomijas pārlūks
 Meža enciklopēdija
 Sēnes.lv: Dižsardzenes un saulsardzenes

Kategorija:Dižsardzenes
Kategorija:Lapiņu sēnes
Kategorija:Sēņu sistemātika