Gabrova

Gabrova () ir Bulgārijas pilsēta, kas atrodas valsts centrālajā daļā, Balkānu Stara Planinas kalnu grēdas ziemeļu nogāzē pie Šipkas pārejas abos Jantras upes krastos, stiepjoties gar to vairāk kā 25 km garumā un tādējādi kļūstot par Bulgārijas garāko pilsētu.Bulgaria (Other Places Travel Guide). Other Places Publishing. 2012. p. 135. ISBN 9780982261996. Apmēram 20 km no pilsētas atrodas valsts ģeogrāfiskais centrs Uzana. Gabrova ir Gabrovas apgabala administratīvais centrs un lielākā pilsēta, pazīstama kā starptautisks humora un satīras festivālu centrs un ar bulgāru tautiskās atmodas stila arhitektūru. Pēc 2015. gada beigu datiem pilsētas teritorijā dzīvoja 54 950 iedzīvotāji.  Gabrovas kopiena (Община Габрово), kas apmēram atbilst Latvijas novadam, aizņem 556 km2 platību (no tiem pilsēta 234 km2), un kopā ar pilsētu tajā ir 70 509 iedzīvotāju.

 Vēsture 
Gabrovas apkaime ir apdzīvota vismaz kopš neolīta laikiem. 2 km uz austrumiem no pilsētas no IV līdz VII gadsimtam atradās daudzkārt nopostītais un atjaunotais Gradiščes cietoksnis, kurā notiek arheoloģiski izrakumi.
Lielāku ekonomisku nozīmi šis rajons ieguva XII gadsimtā, kad izveidojās Otrā Bulgārijas cariste (1187-1393) ar galvaspilsētu netālajā Veliko Tarnovā. Šai laikā pie svarīgās kalnu pārejas izvietotā Gabrova kļuva par lielu ciemu ar amatniekiem, tirgotājiem un apmēram 100 mājām.

Osmaņu impērijas iebrukuma laikā Balkānos XIV gadsimtā Gabrova vēl vairāk uzplauka, jo tajā apmetās cilvēki no osmaņu ieņemtās galvaspilsētas un apkārtnes cietokšņiem. Ciems osmaņu pārvaldībā izvērtās par miestu (паланка) un attīstījās par tuvējās apkaimes ekonomisko, kulturālo un reliģisko centru.

1835. gadā Gabrovā tika atvērta pirmā bulgāru laicīgā skola, kuru bija izveidojuši vietējie tirgotāji. 1860. gadā Gabrova oficiāli ieguva pilsētas tiesības. Pilsētā bija attīstīta arī amatniecība, un tās preces ar vietējo tirgotāju starpniecību kļuva pazīstamas arī citos Osmaņu impērijas novados — kopš tiem laikiem, piemēram, Bukarestē ir Gabroveni iela. XIX gadsimta 70. gados F. Kanics nosauca Gabrovu par "lielu darbnīcu" un "pilsētu, kas dzīvo no ūdens", norādot uz plašo ūdens enerģijas izmantošanu.

Pēc krievu—turku kara (1877—1878), kurā Gabrova piedalījās galvenokārt kā Šipkas aizsardzības apgādes punkts, un tam sekojošās ziemeļu Bulgārijas jeb Bulgārijas kņazistes neatkarības iegūšanas 1878. gadā, Gabrova turpināja rūpnieciski un finansiāli attīstīties, ar savu tekstilrūpniecību izpelnoties sev "bulgāru Mančestras" nosaukumu.Gabrovo in Encyclopædia Britannica

 Ekonomika 

Mūsdienās pilsētā no ražošanas ir attīstīta galvenokārt vieglā rūpniecība un mašīnbūve.

Gabrovu dzelzceļa atzarojums savieno ar Bulgārijas dzelzceļu tīklu, caur pilsētu iet svarīgs autoceļš — Transeiropas koridora #9 (Helsinki—Kijiva—Bukareste—Dimitrovgrada (Bulgārija), tālāk Stambula) sastāvdaļa.

 Iedzīvotāji 
Kā tas parasts Austrumeiropā, pilsēta sasniedza savu iedzīvotāju maksimumu īsi pirms sociālisma sistēmas sabrukuma — 1986. gadā tajā dzīvoja 81 768 cilvēku,— pēc kā iedzīvotāji sāka migrēt prom uz galvaspilsētu un ārzemēm.

Gabrovas iedzīvotāju skaits:
1887191019341946195619651975198519922001200520117958842313668211803791957920750918162976529670656300458950
Saskaņā ar 2011. gada datiem, 6% (3 563 no 58 950) pilsētas iedzīvotāju nav deklarējuši savu etnisko piederību, starp citiem tā sadalījusies šādi:
 Bulgāri: 97,9% (54 227)
 Turki: 0,9% (473)
 Čigāni: 0,6% (3430)
 Citas tautības: 0,3% (193)
 Nenoteiktie: 0,3% (151)

 Kultūra, izglītība un tūrisms 
Gabrovā ir 5 teātri, t.sk. dramatiskais un leļļu teātris, Humoras un satīras nams, kurš kalpo kā humora propagandas centrs, kinoteātris, muzeji, no kuriem ievērojamākie ir Etaras arhitektūras un etnogrāfijas komplekss un Valsts izglītības muzejs Aprilova Valsts vidusskolā.

Pilsētā atrodas viena no lielākajām valsts tehniskajām universitātēm ar vairāk nekā 5000 studentiem.

Trešajā maija sestdienā Gabrovā notiek ikgadējs humora un satīras karnevāls, kura laikā ielas piepilda daudzveidīgi pārģērbti personāži, kā arī skan tautas mūzika, dejo tautas dejas un cenšas demonstrēt vietējo humora izjūtu.

Ārpus pilsētas lielāki tūrisma objekti tuvumā ir arhitektūras rezervāts Boženci, Vidusbalkānu Nacionālais parks un dabas parks "Bulgarka", Drijanovas un Sokoļskas klosteri, Uzanas kalnu kūrorts un Šipkas pāreja ar kara memoriālu.

 Gabrovas humors 
Jokos gabroviešus apvaino skopumā, tāpat kā skotus Lielbritānijā. Paši gabrovieši tagad apgalvo, ka kā tirdzniecības pilsēta paši labprāt izplatījuši šādus nostāstus, lai gūtu atpazīstamību. Saskaņā ar nostāstiem, gabrovieši:
 cērt kaķiem nost astes, lai ziemas spelgonī ātrāk aiz tiem aizcirstu durvis (viens no pilsētas simboliem ir melns kaķis bez astes);
 aptur pa nakti pulksteņus, lai velti nedeldētu mehānismu;
 uzliek ēzeļiem zaļas brilles, lai tie neatšķirtu zāģskaidas no siena un ēstu tās;
 kāzās dejo zeķēs, jo mūziku klausās no kaimiņu pilsētas.

Raksturīga anekdote: Gabrovietis rīko vakariņas, bet sanāk par daudz viesu. Viņš griežas pie kaimiņa: "Sveiks, man ir skāde! Atnāca 15 viesu, bet man ir tikai 10 krēslu. Vai tev nav vēl dažu?" "Jā, man ir." "Vai, cik labi! Tad es liekos piecus viesus aizsūtīšu sēdēt pie tevis."

 Sports 

Pilsēta sportā pazīstama ar handbolu un 1919. gadā dibināto futbola klubu "Jantra". Ir arī volejbola un regbija klubi.

 Ārējie kontakti 

Gabrovas vārdā nosaukts 1976. gada 1. aprīlī atklātais asteroīds 2206 Gabrova.Schmadel, Lutz D. (2003). Dictionary of Minor Planet Names (5th ed.). New York: Springer Verlag. p. 179. ISBN 3-540-00238-3. Par godu pilsētai nosaukts arī pakalns Livingstona salā Dienvidšetlendas salās.

Gabrovas sadraudzības pilsētas ir:
 Tūna, Šveice
 Mitišči, Krievija
 Mogiļeva, Baltkrievija
 Kumanova, Ziemeļmaķedonija
 Ālsta, Beļģija
 Čerņihiva, Ukraina
 Petahtikva, Izraēla Mitvaida, Vācija
 Panevēža, Lietuva 
 Sisaka, Horvātija
 Novi Sonča, Polija
 Prešova, Slovākija
 Šeki, AzerbaidžānaАзербайджанский город Шеки стал побратимом болгарского Габрово

 Cilvēki 

 Vasils Aprilovs (Васил Априлов) (1789—1847) — Atmodas darbinieks un apgaismotājs, pirmās bulgāru laicīgās skolas dibinātājs
 Ivans Hadži Berovs (Иван Хаджи Беров) (1858—1934) — pirmās hidroelektrostacijas uzbūvētājs Gabrovā
 Ivans Kolčevs Kalpazanovs (Иван Колчев Калпазанов) (1835—1889) — pirmās fabrikas uzbūvētājs Gabrovā un visā Bulgārijas kņazistē.
 Nikolajs Palauzovs (Николай Палаузов) — tirgotājs, sponsors pirmajai bulgāru laicīgajai skolai
 Hristo Javaševs (Христо Явашев) — instalāciju mākslinieks

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Gabrovas mērijas mājaslapa

Kategorija:Bulgārijas pilsētas
Kategorija:Gabrovas apgabals