Odzienas muiža

Odzienas muižas pils ir Odzienas muižas kungu māja, viena no zīmīgākajām neogotikas stila celtnēm Latvijā. Pils ir Odzienas muižas kompleksa sastāvdaļa, kura rakstos identificējama jau kopš 1455. gada ar nosaukumu Odensee.
Līdz 1920. gada zemes reformai Odzienas muiža atradās Brimmeru dzimtas īpašumā.

 Vēsture 

1449. gadā Bertrams Tīzenhauzens mantojumā no sava tēva Engelbrehta saņēma Odzienas muižu un pagastu, tālāk to pārdot brālim Johanam, kurš kā Odzienas īpašnieks rakstītajos avotos minēts arī 1457. un 1460. gadā. Tīzenhauzenu īpašumā Odziena atradās līdz pat 1625. gadam, kad Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs šo un citas kaimiņu muižas, tajā skaitā Vietalvu, piešķīra pulkvedim Johanam Reinholdam Štreifam fon Lauenšteinam.

Pēc Lielā Ziemeļu kara, kad Vidzeme tika iekļauta Krievijas Impērijas sastāvā, Odzienas muiža samērā bieži mainīja īpašniekus un apsaimniekotājus, tādēļ nav identificēts, ka muižā šajā periodā tika veiktas investīcijas tās attīstībai. 1744. gadā Krievijas ķeizariene Elizabete Petrovna Odzienas muižu uzdāvināja feldmaršalam Pjotram Šuvalovam, kurš gadu vēlāk to pārdeva Grostonas muižas īpašniekam majoram Engelbrehtam Vilhelmam fon Brimmeram. 
Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1836. gadā Odzienas muižas īpašniekiem piederēja 21 ēka, trīs krogi, divas dzirnavas, astoņi siena šķūņi, trīs pusmuižas. Muižas kungu bija daļēji mūra celtne, daļēji koka.
Rūdolfs Fridrihs Adrians Brimmers (1809—1888) pasūtīja jaunas Odzienas muižas kungu mājas būvi neogotikas stilā. Viņa dēls Filips Engelbrahts Mihaels Brimmers vadīja 1905. gada revolūcijas laikā nodedzinātās ēkas daļēju atjaunošanu.

Pēc 1920. gada zemes reformas laikā Odzienas muižu (hipotēkas Nr. 127) ar Bērzu, Jauno un Sila pusmuižu 2428,60 pūrvietu (1 pūrvieta = 0,37161 ha) platībā fon Brimmeru dzimtai atsavināja.LVVA, 1679. f., 172. apr., 1301. l., 1.—3. lp. 1924. gadā īpašuma tiesības uz Odzienas muižu nostiprināja Latvijas valstij Zemkopības ministrijas personā.LVVA, 2056. f., 1. apr., 20021. l., 6. lp. Sākotnēji piešķirtā platība Brimmerus neapmierināja un viņu pamatotās sūdzības rezultātā Latvijas Senāts atcēla Centrālās Zemes komisijas lēmumu. 1923. gada 18. maijā apstiprināja jaunu neatsavināmo daļu 159,80 pūrvietu platībā, kuras robežas dabā nosprauda 3. šķiras mērnieks A. Klētnieks tā paša gada 7. augustā.LVVA, 3772. f., 2.apr., 55. l., 2., 18., 20., 22. lp.
1920. gados Odzienas Piensaimnieku biedrība plānoja bijušās muižas centra ēku atjaunošanu, taču šī iecere palika tikai projekta stadijā. 1937. gadā Pieminekļu valde agrāko muižas kungu māju izslēdza no aizsargājamo pieminekļu saraksta.Odzienas pils labie laiki, grūtie laiki un atdzimšana mūsdienās lsm.lv 2018. gada 14. aprīlī 
Latvijas PSR laikā ēka daļēji funkcionēja Odzienas iedzīvotāju sabiedriskās dzīves vajadzībām, kurā atradās kultūras nams, bibliotēka, dzīvokļi. Pie muižas ēkām rīkoja gadskārtu svētkus un zaļumballes.

Mūsdienās ir uzsākta Odzienas muižas kompleksa rekonstrukcija. 2012. gadā atjaunoja viesu namu ("Krogusmāju"), 2014. gadā atjaunota arī pienotava, kura nu kalpo kā alus brūzis ("Pilsbrūzis"), dārznieka māja un mantu klēts. Veikti būtiski teritorijas labiekārtošanas darbi. Pils ēkas labajam spārnam atjaunots jumta segums un piecās atjaunotajās zālēs kopš 2015. gada notiek sabiedriski pasākumi.Muižas vēsture odzienasmuiza.lv, 2018

 1905. gada dedzināšana 

Nodedzinātās Odzienas pils attēli liecina, ka pils iekšiene pilnībā izdegusi, taču tās mūra ārsienas un augstais tornis nav sabrukuši.
1906. gada 8. martā tika sastādīts nodedzinātās pils apskates protokols, kas liecina, ka mūra celtne ar skārda jumtu nodegusi, taču kreisajā pusē esošais apaļais divstāvu tornis un trīs oranžērijas logi palikuši uguns neskarti. Pils pagrabtelpās sadeguši trīs logi un desmit durvis, bet pārējie logi un durvis bijuši veseli, tikai izsisti visi stikli. Pils nebija apdrošināta, tās īpašnieks Mihaels fon Brimmers tobrīd nav atradies Odzienā, tāpēc netika noteikta precīza zaudējumu summa.

Šajā dokumentā minēts arī apmēram desmit asu attālumā no apaļā torņa esošais vecais kungu nams, kura novietne plānā apmēram sakrīt ar pārvaldnieka dzīvojamo namu. Ir liecības, ka pārvaldnieka mājā Brimmeri dzīvojuši jaunās pils celtniecības laikā. Iespējams, ka šī ēka 18. gadsimta otrajā pusē sākotnēji kalpojusi kā pirmais muižas īpašnieku dzīvojamais nams.Livlands zerstörte Schlösser, 1905.— 1906. II Teil: Rigaer und Wendenscher Kreis. Riga, 1906. S. 25; 1905. gada revolūcija. Skatu un ainu krājums. Maskava: Prometejs, 1926. 18. lpp. 
Pirmā pasaules kara laikā izlaupīja muižas inventāru un nodedzināja vairākas citas muižas ēkas.

 Arhitektūra 

1860. gados celtā Odzienas pils uzskatāma par vienu no iespaidīgākajām neogotikas celtnēm Latvijā. Līdzīgas šajā periodā būvētas celtnes atrodas ne tikai Latvijā — Lāzberģa un Vecauces muižas (arhitekts F. A. Štīlers) kungu mājas, bet arī Vācijā (Kītendorfas pils) un Polijā (Bedlevo pils).

Arhīva dokumentos nav atrastas konkrētas liecības par Odzienas pils projekta autoru. Apjomīgās un izteiksmīgās Odzienas pils arhitektoniski stilistiskā risinājuma līdzība ar neogotikas stilā būvētajām muižu dzīvojamām ēkām Eiropā liecina par paraugprojektu izmantošanu konkrēta objekta projekta izstrādāšanā. Odzienas pils proporcijās, būvmasu kārtojumā un fasāžu dekoratīvi stilistiskajā risinājumā šo pili atšķir no spožākajiem neogotikas stila paraugiem Latvijas muižu dzīvojamo namu arhitektūrā. Tas liecinātu par kāda vietējā arhitekta vai būvmeistara darbību Odzienā.

Odzienas muižas saimnieciskais komplekss bijis ļoti apjomīgs — savulaik tajā ietilpa pat vairāk kā 30 dažādu ēku. Šobrīd pilnībā rekonstruētas trīs — senais krogs, mantu klēts un brūzis. Divās ēkās jau notiek aktīva saimnieciskā darbība.

 Attēlu galerija 

 Atsauces 

Kategorija:Odziena
Kategorija:Vietalvas pagasts