Galvas nociršana Jānim Kristītājam

Galvas nociršana Jānim Kristītājam ir itāliešu gleznotāja Karavadžo eļļas krāsas glezna. Andrea Pomella savā grāmatā Caravaggio: An Artist through Images (2005) šo darbu nosaucis par Karavadžo meistardarbu, kā arī par vienu no svarīgākajiem darbiem rietumu glezniecībā.

 Kompozīcija 
Tā gleznota ar eļļas krāsu uz audekla 3,7 × 5,2 metru izmērā un tajā dominē košā sarkanā un siltā dzeltenā krāsa, ko bieži izmantoja baroka periodā un chiaroscuro tehnikā. Gleznā attēlota nāvessoda izpilde Jānim Kristītājam, netālu stāvot Salomei ar zelta paplāti, kur novietot viņa galvu. Netālu stāv vēl viena sieviete, kas identificēta kā Herodija vai arī vienkārša blakusstāvētāja, kas saprot, ka nāvessods ir netaisns, kamēr cietuma uzraugs dod rīkojumus, bet bende jau izvelk dunci, lai pabeigtu galvas atdalīšanu. Šī aina, kas populāra Itālijas mākslinieku vidū un pašam Karavadžo, nav radusies tiešā Bībeles ietekmē, bet gan kā stāsts no Zelta leģendas.

Tas ir vienīgais Karavadžo darbs, uz kura ir gleznotāja paraksts, ko viņš izvietoja sarkanajās asinīs, kas tek no Jāņa Kristītāja pārgrieztās rīkles. Gleznā ir daudz tukšas telpas, bet tā kā tās pamatne ir diezgan liela, tēli ir aptuveni reālā izmērā.Hibbard (1985), 232.

Karavadžo gleznas fonu gleznoja no savām atmiņām par Maltas Bruņinieku ordeņa cietumu, kur pats bija ieslodzīts. Kā raksturīgi viņa vēlākajām gleznām, tajā parādās samērā nedaudz atribūtu un tie ir minimāli detalizēti.Varriano (2006), 125.

 Vēsture 
Glezna tika pabeigta 1608. gadā Maltā pēc Maltas ordeņa pasūtījuma kā altārglezna;Varriano (2006), pp. 74, 116. tā bija lielākā no viņa radītajām altārgleznām. Tā joprojām atrodas Svētā Jāņa katedrālē, kam tā bija pasūtināta un kur pašu Karavadžo īslaicīgi uzņēma bruņinieka kārtā. Tomēr Karavadžo kalpošanas laiks ordenim bija īss un nepatikšanām pilns; viņš drīz tika padzīts, jo izbēga no cietuma par nereģistrētu noziegumu. Kad Karavadžo apmēram sešus mēnešus pēc uzņemšanas tika izslēgts kā "nepatīkams un sapuvis biedrs", ceremonija notika oratorijā, viņam klāt neesot, viņa paša gleznas priekšā.

Karavadžo radīja vairākus darbus, attēlojot notikumus pēc tiem, kas attēloti šajā gleznā. Viens no šiem darbiem atrodas Londonas Nacionālajā galerijā, cits Madrides karaliskajā pilī. Tiek uzskatīts, ka viens no tiem varētu būt darbs, ko Karavadžo varētu būt nosūtījis, lai samierinātos ar Alofu de Vinjakūru, Maltas ordeņa lielmestru, bet šie notikumi nav pārliecinoši zināmi.Hibbard (1985), 249.

"Galvas nociršana Jānim Kristītājam" tikusi pamatīgi bojāta, lai arī to nedaudz restaurēja 1950. gados pirms ievērojamas izstādes Romā 1955.—1956. gadā, kas darbam piesaistīja ievērojamu uzmanību.Hibbard (1985), p. 230. Šīs restaurācijas laikā mūsdienu skatītājiem tika padarīts redzams Karavadžo paraksts asinīs. Paraksts izraisījis vairākus strīdus. Darbs parakstīts kā f. Michelang.o (f norādot uz viņa piederību ordenim),Warwick (2006), p. 15. bet bieži tiek apgalvots, ka Karavadžo parakstījies "Es, Karavadžo, to izdarīju" (), atzīstoties kādā noziegumā, iespējams, saistītā ar 1606. gadā notikušo Ranučo Tomazoni nāvi no Karavadžo rokas, kas gleznotājam lika pamest Romu.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1608. gada gleznas
Kategorija:Karavadžo gleznas