Igaunijas darba komūna

Igaunijas darba komūna (, ) bija Padomju Krievijas militārā iebrukuma rezultātā izveidota komunistu valsts mūsdienu Igaunijas teritorijā, kas 1918.—1919. gadā Igaunijas brīvības cīņu laikā pastāvēja vienlaikus ar Igaunijas Pagaidu valdību.

 Vēsture 
Drīz pēc Novembra revolūcijas un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas Petrogradā 1918. gada 15. novembrī tika izveidota Igaunijas pagaidu revolucionārā komiteja.   
28. novembrī Sarkanās armijas 6. strēlnieku divīzija ar aptuveni 7000 kājniekiem, bruņuvilcienu un diviem bruņu auto uzbruka Narvai, ko aizsargāja vācu 6. rezerves korpusa 405. kājnieku pulks un igauņu brīvprātīgie. Uzbrukumu atbalstīja trīs karakuģi un divas lidmašīnas. Savukārt 2. Novgorodas divīzija ar aptuveni 7000 kājniekiem, diviem bruņuvilcieniem un trīs bruņu auto uzbruka gar Pleskavas–Veru dzelzceļu. 29. novembrī Sarkanā armija ieņēma Narvas pilsētu, kur tika izveidota Igaunijas darba komūnas valdība Jāna Anvelta vadībā. Igaunijas iekarošanai tika izveidota padomju 7. armija. 1918. gada 7. decembrī Padomju Krievijas valdība atzina Igaunijas darba komūnu par neatkarīgu komunistisku valsti.

Sarkanie latviešu strēlnieki uzbruka gar Tartu-Rīgas dzelzceļu un 23. decembrī ieņēma Tērbatu. Tajā pašā dienā Sarkanās armijas 6. strēlnieku divīzija ieņēma Tapas dzelzceļa mezglu, kas atrodas 34 km attālumā no Tallinas.

7. janvārī Igaunijas bruņotie spēki sāka pretuzbrukumu, 9. janvārī ar divu bruņuvilcienu palīdzību tika ieņemts Tapas dzelzceļa mezgls, bet 12. janvārī Rakvere un 18. janvārī Igaunijas 1. divīzija kopā ar somu brīvprātīgajiem ieņēma Narvu. Ar bruņuvilcienu palīdzību Igaunijas 2. divīzija kopā ar Tartu partizānu bataljonu atbrīvoja Tartu un gar Tartu-Rīgas dzelzceļu uzbruka Valkas virzienā, kur pie robežas ar Latvijas SPR notika Paju kauja.

Igaunijas darba komūnas valdība no Narvas pārcēlās uz Lugu, 24. maijā igauņi kopā ar krievu Ziemeļu korpusu ieņēma Izborsku, bet 26. maijā — Pleskavu. Sarkanā armija jūnija sākumā apturēja krievu Ziemeļu korpusa un divu Igaunijas divīziju uzbrukumu pie Lugas, Ropšas un Gatčinas. Igaunijas darba komūnas valdības locekļi pārcēlās uz Staraja Rusas pilsētu Krievijā.

Pēc tam, kad Padomju Krievijas valdība nolēma piedāvāt Igaunijai sākt pamiera sarunas, 1919. gada 5. jūnijā Igaunijas darba komūnas padomes darbība tika pārtraukta.

 Valdība 
Igaunijas darba komūnas padomes sastāvā bija:

 Jāns Anvelts, priekšsēdis un aizsardzības komisārs 
 Viktors Kingiseps, iekšlietu komisārs 
 Eduards Otto, čekas vadītājs
 Hanss Pegelmans (Pöögelmann), tautsaimniecības komisārs
 Artūrs Valners (Vallner), izglītības komisārs
 Maksis Alfrēds Trakmans (Trakmann, līdz 20. decembrim Johaness Megi), ārlietu komisārs 
 Kārlis Mīlbergs (Mühlberg), tautas kontroles komisārs 
 Rūdolfs Vakmans, (pienākumu izpildītājs Oto Restass, Rästas), apgādes komisārs, 
 Aleksandrs Rikss, finanšu komisārs 
 Johaness Kesperts (Käspert), lietvedis

Augusts Korks bija Sarkanās armijas Rietumu frontes štāba priekšnieks un Igaunijas aizsardzības komisāra konsultants.

 Skatīt arī 
 Somijas Sociālistiskā Strādnieku Republika
 Latvijas Sociālistiskā Padomju Republika
 Lietuvas Padomju Republika
 Lietuvas—Baltkrievijas PSR

 Atsauces 

Kategorija:Igaunijas vēsture
Kategorija:Igaunijas brīvības cīņas