Egoisms

Egoisms ir uzskats vai uzvedības modelis, kurā indivīds savas intereses, vēlmes vai vajadzības nostāda augstāk par citu cilvēku interesēm. Šo jēdzienu vispārīgi raksturo kā pārmērīgu iedomību vai lepnumu, un tas ir cieši saistīts ar narcismu, patmīlību un egocentrismu. Filosofijā un psiholoģijā egoisms tiek aplūkots gan kā normāls pašsaglabāšanās instinkts, gan kā iespējamais antisociālas uzvedības pamats.

Filosofijā egoisms bieži tiek sadalīts divos pamattipos:

 Deskriptīvais (vai psiholoģiskais) egoisms, kas apgalvo, ka cilvēki rīkojas galvenokārt savās interesēs, pat tad, kad šķietami palīdz citiem;
 Normatīvais (vai ētiskais) egoisms, kas uzskata, ka indivīdam ir morāls pienākums rūpēties galvenokārt par sevi.

Psiholoģijā egoismu var interpretēt kā personības iezīmi vai uzvedības izpausmi, kas saistīta ar zemu empātijas līmeni, paaugstinātu pašvērtējumu un vēlmi pēc kontroles vai dominances. Pārmērīgs egoisms var būt raksturīgs noteiktiem personības traucējumiem, piemēram, narcistiskajam personības traucējumam.

Sabiedriskajās zinātnēs egoisma klātbūtne tiek pētīta arī sociālās uzvedības kontekstā — piemēram, altruisma, sadarbības un solidaritātes trūkums var tikt skaidrots ar egoistiskiem motīviem. Tajā pašā laikā mērenā formā egoisms var tikt uzskatīts par adaptīvu mehānismu, kas veicina indivīda izdzīvošanu un pašrealizāciju.

 Izcelsme 
Latīņu vārds "ego", kas nozīmē Es.

 Formas 
 Ētiskais egoisms, ir doktrīna, kas uzskata, ka indivīdiem vajadzētu darīt to, kas ir viņu pašu interesēs.
 Psiholoģiskais egoisms, ir doktrīna, kas uzskata, ka cilvēku vienmēr motivē savtīgas intereses.
 Racionālais egoisms, ticība, ka tas ir racionāli un pareizi  rīkoties tikai paša (tikai savās) interesēs.

Termini  "egoisms" un "pašcildināšana" var attiekties arī uz:
 pašcildināšana, ir pārmērīga vai pārspīlēta tieksme sevi atzīt par vissvarīgāko,
 solipsisms, ticība, ka tikai savām domām un apziņai var uzticēties , ka tikai tā pastāv un ka tikai viņa pieredze ir reāla,
 individuālais anarhisms, ir anarhijas forma , tā aizsācējs ir Makss Štirners,
 egocentrisms, kad cilvēks pavisam ignorē citu cilvēku vajadzības un intereses.

 Filozofi kas izstrādāja filozofisko sistēmu egoisms 
 Frīdrihs Nīče
 Aina Renda
 Makss Štirners

 Skatīt arī 
 Altruisms, ir nesavtīga rīcība citu labā, nedomājot par savu labumu
 Apgaismotā savtība, filozofijas ētika kas nosaka, ka personām, kas darbojas, lai sekmētu citu dalībvalstu intereses (vai intereses grupas vai grupām, pie kurām tie pieder), galu galā kalpo savu pašu interesēm.
 Individuālisms, koncentrēšanās uz individuālajām vajadzībām, nevis sabiedrības
 Individuālais anarhisms, anarhisms, kas ir augstākā vara priekš indivīda
 Manipulators, tendence maldināt un manipulēt ar citiem, par personīgo labumu
 Objektīvisms (Aina Renda), filozofiska sistēma, kas balstās uz Ainas Rendas rakstiem, kuros tiek atbalstīta patmīlība
 Egoisms, apzīmē to, ka priekšroka dota domām vai darbiem par sevi, proti, pašu intereses ir galvenās un/vai pārspīlētas rūpes par sevi
 Pašintereses, nievājošs termins, kas attiecas uz jebkuru filozofiju, doktrīnu, vai tendenci, kas aizstāv tieši egoistiskus principus kā vēlamus
 Suiteisms, pārliecība par sevi ,ka esi kā dievība

Egoisms