Strādnieku teātris

Strādnieku teātris bija profesionāls teātra kolektīvs, kas darbojās Rīgā no 1926. līdz 1934. gadam un pulcēja kreisas ievirzes māksliniekus un skatītājus, kas atbalstīja sociāldemokrātijas idejas.

 Vēsture 
Strādnieku teātrim bija saistības ar Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju. Teātri vadīja sabiedrība „Strādnieku teātris”. Teātra izrādēm bija sabiedriski politisks un idejisks raksturs. Ievērojamākie teātra režisori bija Jurijs Jurovskis, Olga Bormane, Jānis Zariņš un Kārlis Veics.Klauverts, Spodris. Teātri Latvijā 1933. un 1973. gadā. Jaunā Gaita, Nr. 118, 1978. http://jaunagaita.net/jg118/JG118_TEATRIS.htm Teātri vadīja direktors Roberts Dukurs, tajā strādājuši arī dekorators Herberts Līkums, muzikālās daļas vadītājs O. Melli un kustību konsultants Sam-Hiors. Teātrī darbojās aktieri, kuri vēlāk bija pazīstami arī citos kolektīvos — Lūcija Baumane, Luijs Šmits, Leonīds Leimanis un citi. Par teātra padomes goda priekšsēdētāju tika iecelts Rainis. Teātra scenogrāfs un dekorators bija Oto Roberts Zilbalodis, Ginta Zilbaloža vecvectēvs.

Iestudējumi: A. Upīša „Peldētāja Zuzanna” (rež. O. Bormane, 1931), E. Tollera „Katlu ugunis” (rež. J. Jurovskis, 1931), F. Volfa „Kataras matroži” (rež. J. Jurovskis, 1932), R. Štemles „Cīņa ap sēnalām” (rež. O. Bormane, 1932), H. Kesera „Bezdarbs” (rež. J. Zariņš, 1932), P. Mohmaņa „Robinsons” (pēc D. Defo romāna; rež. J. Jurovskis, 1932), Ž. Ofenbaha „Ju-Ju (Perikola)” (rež. J. Jurovskis, 1932), M. Konelli „Melnā bībele" (rež. J. Jurovskis, 1933) u.c.Sniedze, Evita. Latviešu teātra hronika (1919-1944). Rīga: Zinātne, 2006. 

Teātris tika likvidēts pēc Kārļa Ulmaņa organizētā valsts apvērsuma 1934. gada 15. maijā.

 Atsauces 

Kategorija:Teātri Rīgā
Kategorija:Teātri Latvijā