Obsidiāns

Obsidiāns ir magmatisks iezis, kas izveidojas, ja lavai strauji sacietējot, neveidojas kristāli. Tas tiek saukts arī par vulkānisko stiklu, pieskaitāms pie efuzīvajiem iežiem. Skaistākie obsidiāna paveidi tiek uzskatīti par dārgakmeņiem. Galvenokārt sastāv no silīcija dioksīda (70-75%), ar magnija un dzelzs oksīda piedevām. Jau no 700 000 gadiem p.m.ē. cilvēki to izmantojuši darbarīku izgatavošanai. Obsidiāns ir ciets, taču arī trausls, tā nošķēlumus ar ļoti asām malām izmantoja griešanai un caurduršanai domātiem darbarīkiem — nažiem, skrāpjiem, šķēpu un bultu uzgaļiem. Eksperimentāli tas ticis lietots ķirurģisko skalpeļu asmeņiem.

 Izcelsme un īpašības 
Obsidiāns ir līdzīgs minerāliem, taču par īstu minerālu nav uzskatāms, jo tas ir stiklveidīgs, nevis kristālisks, turklāt tā sastāvs ir pārāk sarežģīts, lai veidotu vienotu minerālvielu. To dažkārt klasificē kā mineraloīdu. Nav konstatēts, ka obsidiāns būtu veidojies senāk par krīta periodu.

Tīrs obsidiāns parasti ir tumšas krāsas, kas variē atkarībā no piemaisījumiem. Dzelzs un magnijs obsidiānam dod nokrāsu no tumši brūnas līdz melnai. Gandrīz bezkrāsainu paraugu ir ļoti maz. Dažos obsidiāna paraugos iekļautās mazu, baltu, radiāli izvietotu kristālu kopas uz melnā akmens virsmas veido plankumainu vai sniegpārsliņu veida rakstu.

Obsidiāns var saturēt gāzes burbulīšu ieslēgumus, kas radušies no lavas plūsmas, šie burbulīši var radīt interesantus efektus, piemēram, zelta mirdzumu. Mirdzošu, varavīksnei līdzīgu spīdumu obsidiānam izraisa magnetīta nanodaļiņu ieslēgumi.

 Sastopamība 

Obsidiānu var atrast vietās, kur notikuši riolītiska tipa izvirdumi. To iespējams atrast Argentīnā, Armēnijā, Azerbaidžānā, Austrālijā,Bonetti, R., P. Di Cesare, A. Guglielmetti, F. Malerba, E. Migliorini, M. Oddone, J. R. Bird, R. Torrence and R. J. Bultitude, 1998. Fission track dating of obsidian source samples from the Willaumez Peninsula, Papua New Guinea and eastern Australia. Records of the Australian Museum 50(3): 277–284. [25 November 1998]. doi:10.3853/j.0067-1975.50.1998.1286 Kanādā, Čīlē, Gruzijā, Grieķijā, Salvadorā, Gvatemalā, Islandē, Itālijā, Japānā, Kenijā, Meksikā, Jaunzēlandē, Papua-Jaungvinejā, Peru, Skotijā, Turcijā un ASV. Amerikas Savienotajās Valstīs obsidiāna atradnes ir daudzos rietumu štatos, ieskaitot Arizonu, Kolorado, Ņūmeksiku, Teksasu, Jūtas štatu, Vašingtonu,Washington Obsidian Source Map . Obsidianlab.com. Retrieved on 2011-11-20. OregonuOregon Obsidian Sources. Sourcecatalog.com (2011-11-15). Retrieved on 2011-11-20. un Aidaho. Obsidiānu var atrast arī austrumu ASV štatos Virdžīnijā, kā arī Pensilvānijā un Ziemeļkarolīnā.

Eiropā, Vidusjūras reģionā ir tikai četras galvenās obsidiāna atradnes — Pantelleria salā Vidusjūrā, Lipari un Palmarolas salās Tirēnu jūrā un Monte Arči Sardīnijā.Iain Morley and Colin Renfrew. The Archaeology of Measurement: Comprehending Heaven, Earth and Time in Ancient Societies, Cambridge University Press, 2010 .

Senajā Grieķijā obsidiāna atradnes bijušas Egejas jūrā atrodošajās Milosas un Giali salās.

Aizvēsturiskajos Tuvajos Austrumos svarīgākās obsidiāna atradnes bijušas centrālajā Anatolijā.Prince Mikasa no Miya Takahito. Essays on Anatolian Archaeology, Otto Harrassowitz Verlag, 1993 .L Romano. 6 ICAANE, Otto Harrassowitz Verlag, 2010 Volume 3 of Proceedings of the 6th International Congress of the Archaeology of the Ancient Near East: 5–10 May 2009  .P R S Moorey. Ancient Mesopotamian Materials and Industries: The Archaeological Evidence Eisenbrauns, 1999 .

 Vēsturiskā izmantošana 

Pirmās arheoloģiskās liecības par obsidiāna izmantošanu ir Kariandusi Kenijā un citviet no vēlā Ašelas (Acheulian) perioda (kas sācies pirms 1.5 miljoniem gadu), atradumi datēti ar 700 000 gadu pr. Kr., objektu skaits šajās atradnēs gan bija neliels, salīdzinot ar neolīta perioda atradnēm.S Bunny. American trade routes for obsidian. New Scientist (1985-04-18).D Schmandt-Besserat. Volume 3 of Invited lectures on the Middle East at the University of Texas at Austin,  Undena Publications, 1979, HV Merrick, FH Brown, WP Nash. Society, Culture, and Technology in Africa, Volume 11, 1994 (Masca Research Papers in Science and Archaeology Supplement) University of Pennsylvania Museum of Archaeology, J. D. Fage. The Cambridge history of Africa: From c. 1600 to c. 1790, Part 1050, Cambridge University Press, 1979 National Museum of Kenya. Kariandusi . Retrieved 2012-06-30

Obsidiāns tika novērtēts akmens laikmetā, jo to, līdzīgi kā kramu, varēja lauzt, lai izveidotu asmeņus vai bultu uzgaļus. To nopulējot, bija iespējams izveidot kaut ko līdzīgu spoguļiem.

Mūsdienu arheologi ir izstrādājuši sistēmu, ar kuras palīdzību pēc atradumu hidratācijas (mitruma) pakāpes ir iespējams noteikt šo artefaktu salīdzinošo vecumu. Nonākot saskarē ar gaisu, obsidiāns uzsūc mitrumu. Tikko nolauztā obsidiāna gabalā parasti ir nedaudz mazāk kā 1% ūdens. Laika gaitā ūdens lēnām difundē, veidojot artefaktā šauras josliņas, kuras iespējams ieraudzīt un izmērīt ar dažādām ierīcēm, piemēram, mikroskopā 40 — 80 reižu palielinājumā.

 Tuvie Austrumi 
Ubaidas (Ubaid) periodā, 5. gadu tūkstotī pr. Kr., no obsidiāna, iegūta no atsegumiem, kas atrodas mūsdienu Turcijā, tikuši izgatavoti asmeņi. Senie ēģiptieši izmantojuši no Vidusjūras austrumu un Sarkanās jūras dienvidu reģioniem ievestu obsidiānu. Obsidiāns izmantots arī rituālām vajadzībām tā asuma un īpatnējā izskata dēļ. Vidusjūras austrumu reģionos tas izmantots darbarīku, spoguļu un dekoratīvu priekšmetu izgatavošanai.

Obsidiāna atradnes bijušas arī tagadējās Izraēlas teritorijā. Ar zinātniskām metodēm salīdzinot obsidiāna paraugus no dažādiem reģioniem, ir izdevies atklāt tirdzniecības ceļus un apmaiņas tīklus, par kuriem agrāk nekas nebija zināms.

 Amerika 
Rūpīgi analizējot obsidiāna izmantošanu noteiktās kultūrās, periodos vai vietās, var gūt daudz informācijas par tirdzniecību, ražošanu, izplatīšanu un tādējādi saprast civilizācijas ekonomiskos, sociālos un politiskos aspektus. Seno maiju pilsētas Jaščilanas (Yaxchilian) arheoloģiskajos pētījumos drupās atrastas obsidiāna atlūzas sniedza ziņas par kara norisi šajā apvidū.Brokmann, Carlos, Tipología y análisis de la obsidiana de Yaxchilán, Chiapas, Colección Científica, no. 422, INAH, 2000

Vēl viens piemērs ir arheoloģiskie izrakumi atradnēs Kalifornijā, kur senatnē dzīvojuši čumašanu (Chumash) cilts indiāņi, kur izdevās atklāt ievērojamus tirdzniecības sakarus ar Casa Diablo Sierra Nevada kalnos Kalifornijas austrumos.C. Michael Hogan (2008). Morro Creek, A. Burnham (ed.). Megalithic.co.uk. Retrieved on 2011-11-20.

Amerikas pamatiedzīvotāji tirgoja obsidiānu visas Amerikas teritorijā. Katrs vulkāns un dažos gadījumos pat viena un tā paša vulkāna dažādi izvirdumi rada atšķirīga veida obsidiānu, ļaujot arheologiem izsekot konkrētā artefakta izcelsmei.

Čīlē obsidiāna instrumenti ir atrasti pat 400 km attālumā no vulkāna, kur šis obsidiāns savulaik izveidojies.

 Lieldienu sala 
Lieldienu salā (tās polinēziešu nosaukums Rapanui), kas slavena ar savām moai — gigantiskajām akmens galvām, obsidiāns tika izmantots šo skulptūru acu zīlītēm.

 Izmantošana mūsdienās 
Lai gan ASV Pārtikas un zāļu pārvalde (FDA) nav apstiprinājusi obsidiāna izmantošanu medicīniskām vajadzībām, daži ķirurgi to izmanto skalpeļu asmeņiem, jo labi apstrādāts obsidiāna asmens ir daudzkārt asāks par ķirurģisko skalpeli, kas izgatavots no augstas kvalitātes tērauda. Šāda asmens griezējdaļa ir tikai apmēram 3 nanometrus bieza. Pat asākais metāla nazis ir robains, ja to aplūko ar pietiekami spēcīgu mikroskopu; kad obsidiāna asmeni pārbaudīja ar elektronu mikroskopa palīdzību, tā asmens bija ideāli gluds. Pētījumi, kas tika veikti ar grupu laboratorijas žurku, parādīja, ka griezumi, kas veikti ar obsidiāna asmeni, rada mazāk iekaisumu un granulētu audu pēc 7 dienām (lai gan pēc 21 dienas atšķirības konstatētas netika). Obsidiāna skalpeļus šobrīd var iegādāties dzīvnieku pētniecībā veicamajām ķirurģiskajām manipulācijām.

Obsidiāns tiek izmantots arī dekoratīviem mērķiem un kā dārgakmens. Tam ir atšķirīgs izskats atkarībā no tā, kā tā ir izcirsts: piemēram, vienā virzienā tas var izskatīties piķa melns, bet citā mirdzoši pelēks.

 Literatūra 
 Ģeoloģija. Doc. A. Indāna redakcijā. R:, Zvaigzne, 1979, 98. lpp.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Magmatiskie ieži
Kategorija:Dārgakmeņi