Nogales muiža

Nogales muižas () kungu māja jeb Nogales pils ir no 1874. līdz 1880. gadam celta muižas kungu māja Nogales ciemā, Ārlavas pagastā. Sākotnēji tā piederēja Firksu dzimtai, vēlāk Tranzē un Nolkenu dzimtām. Valsts aizsargājams kultūras piemineklis, kas 1999. gadā privatizēts, kopš tā laika restaurācijas darbi pārtraukti.

 Vēsture 
Nogales muižas pirmsākumi sākās ar pēdējo Kurzemes bīskapu Magnusu (1540—1583), kas to piešķīris savam padomniekam Frīdriham Brunovam (Friedrich von Brunnow). Drīz pēc tam Nogales muižā blakus trīs Nogales ezeriem uzcelta balkoniem rotāta kungu māja.
Ziemeļu kara laikā (1700—1721), zviedrus padzenot no Kurzemes, muižas pils gāja bojā. Niklass Georgs fon Brunovs (Niklas Georg von Brunnow) 1710. gadā muižu pārdeva Firksiem. Magnuss Ernests fon Firkss (1703-1764) atjaunoja muižas kungu māju.

1878. gadā muižu mantoja Ernests fon Firkss (Friedrich Magnus Ernst von Fircks, 1843-1898), kurš pabeidza jaunās kungu mājas celtniecības darbus un iekārtoja muižas parku ar dekoratīviem akmeņu krāvumiem, ozoliem un ošiem. Siltumnīcas priekšā atradās liela rožu dobe. Mākslīgi raktu dīķu kaskāde nodalīja pili un parku no muižas saimniecības ēkām.
Pēc viņa nāves 1900. gadā viņa atraitne Marija fon Bēra (Marie Wilhelmine Amalie Eva von Behr, 1859-1919) un trīs nepilngadīgās meitas Meta (1886), Toni (1887) un Izali (1888), kā arī meita no pirmās laulības K. Līvena, muižu pārdeva Otto fon Tranzē (Transehe-Roseneck; 1847–1914),Ārlavas leprozorijs – pirmais Kurzemes guberņā DACE ALSBERGA Talsu novada muzeja raksti. III (1919) kurš plānoja izrakt kanālu starp Pilsezeru, Melnezeru, Baltezeru, taču jau 1903. gada 11. decembrī viņš to pārdeva ģenerālmajora atraitnei Marijai fon Eksei. Nogales pils pēdējā īpašniece no 1910. gada 4. maija bija Marija fon Nolkena ( Мария Николаевна фон Нолькен (Воейкова), 1877-1968).

1920. gada zemes reformas laikā Nogales muižas centru ar piederošo zemi un nepieciešamajām saimniecības ēkām piešķīra apriņķa pašvaldībai.

 Nogales skola 
1922. gada 1. oktobrī uz Nogales pili pārcēla 1840. gadā dibināto Nogales skolu. Pirmajos gados skolēnu skaits svārstījās ap pussimtu, bet 1925. gadā to jau bija astoņdesmit četri. Pirmais skolas izlaidums notika 1927. gadā. Trīsdesmitajos gados skolēnu skaits pieauga un 1936. gadā tas pārsniedza simtu. 1937. gadā pirmajā klasē mācījās 44 bērni. Otrā pasaules kara laikā skolu nosauca par tautskolu un pārvietoja uz Jaunciema veco skolu. Pēc kara skola atgriezās pilī. Jau pirmajā mācību gadā skolā mācījās 180 bērni. 1950. — 1951. gadā to skaits jau pārsniedza 200.

Skolā veica ikgadējos remontus, griestu veidojumi labi saglabājušies, pateicoties bijušajam remonta un celtniecības pārvaldes inženierim J. Bukevicam, kura pārziņā ilgu laiku atradušies skolas ikgadējie kosmētiskie remonti. Pils pagrabstāvā bija desmit mazas telpas, ko izmantoja skolas saimnieciskām vajadzībām. Tur atradās ēdnīca, meiteņu un zēnu ģērbtuve, arī telpas dažādu dārzeņu uzglabāšanai. Pirmajā stāvā atradās vienpadsmit telpas ar pieciem kamīniem. Bija arī neliela zāle, kurā notika sporta nodarbības. Otrajā stāvā bija astoņas telpas ar podiņu krāsnīm. Augšējā stāvā bija zema velve. Pateicoties skolas vadībai un direktoram I. Kučerovam, saglabāti daudzi oriģinālās apdares elementi. Samazinoties skolēnu skaitam, 1980. gadā skolu slēdza.

 Restaurācija (1981—1991) 
1981. gadā Nogales pilī sākās vērienīgi restaurācijas darbi un Nogales pils pakāpeniski kļuva par svarīgu kultūras centru. Tā pārgāja sovhoza "Lubezere” bilancē. Toreizējam sovhoza direktoram Ojāram Dimantam un kaimiņu Ļeņina kolhoza priekšsēdētājam Imantam Braueram ēkas pielietojuma plāns bija saistīts ar plaša profila kultūras un atpūtas kompleksu ierīkošanu — jauno tradīciju zāles parādes pirmajā stāvā, pansijas tipa viesnīca otrajā stāvā.
Speciālisti secināja, ka saglabājies pietiekami daudz vērtīgu interjera detaļu, lai būtu jēga sākt nopietnāku restaurāciju. Viena no labi saglabājušajāmies vērtībām ir pils kamīns, kurā redzamas tā laika raksturīgākās stila iezīmes. Ar padomu palīdzēja Kultūras ministrijas zinātniski metodiskā padome. Restaurācijas projektu izstrādāja arhitekte M. Meņģele. Lielu darba daļu apņēmās veikt Ļeņina kolhozs, finansiālās rūpes savā ziņā ņēma sovhozs "Lubezere”. Palīdzēja rajona agrorūpnieciskā apvienība”.

1981. gadā darbu sāka restauratori. Lielu daļu sarežģīto uzdevumu — griestu veidojumu un gleznojumu atjaunošanu — veica Juris un Ziedonis Spilneri. Fasādi atjaunoja A. Lazdukalna vadītā brigāde. Daudz padarīja abu saimniecību labākie amatnieki. Nogales pils restaurācijas darbus palīdzēja veikt jumiķis un dziedātājs Haralds Sīmanis, dzejnieks Arvīds UlmeArvīds Ulme un viņa brālis, fiziķis Juris Putriņš. Fasādi atjaunoja mūziķis Andris Lazdukalns ar dzīvesbiedri Teiksmu Puriņu un arheologs Ģirts Krauls. Iekšējās telpas restaurēja mākslinieki Staņislavs Astičs, Juris Spilners un Nikolajs Petraškevics, Ziedonis Spilners un Imants Roze. Spriežot pēc uzskaitītajiem speciālistiem, pili gatavoja nopietniem kultūras projektiem.
Taču celtniecību pabeidza daudz pieticīgāk, par to liecina otrā stāva hoteļa tipa telpu plānojums un apdare. Daļa starpsienu celta no dēļiem, kas bijuši aplīmēti ar tapetēm bez apmetuma kārtas. Restaurācijā atjaunoja griestu krāsojumu četrās telpās. Otrajā stāvā zem daudzkārtējiem krīta un kaļķa slāņiem divās telpās atklāja oriģinālo krāsojumu un griestu gleznojumu — plafonu. Augšstāva restaurācija notika, ievērojot tā laika stilu.

10 gadu laikā restaurēja 11 zāles un ziemas dārzu. Pēc tās Nogales pilī notika svinības — pili dēvēja par kultūras un atpūtas centru. Zālēs, kurās bija atjaunots parkets, sapostas greznās podiņu krāsnis, iedegtas lustras, atjaunoti griestu gleznojumi un sienu tapešu segumi, pulcējās ļaudis, lai noklausītos koncertus, apskatītu gleznu izstādes, piedalītos dzejas sarīkojumos, uzņemtu viesus. Pils atjaunošana notika pamazām, papildinot to ar mēbelēm, kā bija iecerējusi arhitekte Maija Elizabete Meņģele, pēc kuras projekta tika veikta restaurācija. Rundāles pils direktors Imants Lancmanis apsolīja nokomplektēt gleznu kolekciju, kas raksturotu 19. gadsimta beigu mākslu. Liepājas lietišķās mākslas vidusskola pēc paraugiem izgatavoja pakaramos un citas mēbeles — galdus, krēslus.

Nogales pils uzraudzību uzticēja Ābolu ģimenei, vasarās viņiem palīdzēja pieci štata darbinieki. Tālākajā plānā bija septiņpadsmit hektāru lielās teritorijas ap pili sakopšana. Pils parku un ezerus pamazām iztīrīja. Katru vasaru pils parka kopšanā strādāja studenti.

 Privatizācija 
Visai drīz pēc valsts neatkarības atgūšanas Nogales pili nodeva privatizācijai. 1992. gada septembrī SIA "Lubezere” noslēdza nomas līgumu uz 5 gadiem ar SIA "Nogales pils”. Nomas laikā pilī uzsāka apjomīgus remontdarbus, tika paredzēts iekārtot komunikācijas, attīrīšanas iekārtas, uzlabot pirmā stāva pārsedzes, nomainīt novecojušo un nolietoto apkures sistēmu, tāpat veikt pagrabstāva un citu telpu remontu, kopt pils parku, iegādāt interjeram atbilstošas mēbeles. Nesakārtoto īpašumu tiesību un 1994./1995. gada banku krīzes dēļ ieguldījumi pils remontā bija apturēti. 1996. gada nogalē to reģistrēja Zemes grāmatā kā Valdemārpils pašvaldības īpašumu, pilī plānoja iekārtot kultūras un veselības aprūpes iestādes. 
1998. gadā Nogales pili iekļāva valsts nozīmes kultūras pieminekļu sarakstā ar valsts aizsardzības numuru 6776. Tā paša gada 18. decembrī šo faktu publicēja "Latvijas Vēstnesī”.
Domstarpības starp pils īpašnieku kandidātiem noveda līdz tiesas darbiem.

Nogales pili kā Valdemārpils pašvaldības īpašumu 1998. gada janvārī uz 15 gadiem par 1000 dolāriem gadā iznomāja nomnieku konkursā uzvarējušajai SIA "Jesena porcelāns”. No četrām firmām tā atbalstījusi domes prasību, lai pēc remonta pils būtu apskatāma apmeklētājiem, kā arī solījusi izremontēt Nogales tautas namu. 1999. gada maijā pilsētas dome izsludināja privatizāciju. 2002. gadā Nogales pils īpašnieks juridiski bija "Hanza līzings", taču tajā saimnieko bankrotējušā uzņēmuma "Jesena porcelāns" vadītājs Vilmārs Vaiba. Pēc incidenta muižas parkā 2002. gada maijā pieci jaunieši Talsu policijā ierosināja krimināllietu par to, ka muižas parkā bruņoti vīri uz viņiem šāvuši un tad piekāvuši. Tajā dienā savu dzimšanas dienu pilī svinējis autobraucējs Raitis Jagodkins ar draugiem.Nogales pilī šauj uz jauniešiem diena.lv 2002. gada 7. jūnijā

Vēlāk SIA "Nogales pils" piederēja uzņēmējam Gatim Saknītim, bet 2008. gadā apķīlātās kustamās mantas un kapitāldaļu izsolē neviens nepiedalījās. SIA "Nogales pils" astoņdesmit kapitāldaļu sākumcena bija 1600 Ls.Neviens nenopērk Saknīša īpašumus Irēna Zandere, db.lv 16.04.2008

2014. gadā pili pārvaldīja Nikolajs Napolovs. Telpu stāvoklis esot apmierinošs, pils daļēji iekonservēta. Par apmeklējumu jāsazinās ar pils pārvaldnieku. 

2025. gada septembrī pilī ielauzās zagļi, sev līdzi aiznesot griestu lustru un radiatorus.

 Raksturojums 

Ne pārāk lielā, bet ērtā muižas pils bija iekārtota pēc 19. gasimta otrās puses modes prasībām.
Tā celta neoklasicisma stilā pēc arhitekta Teodora Zeilera projekta. Pils ēka ir divstāvu, ar augstu cokolu un greznu joniskā ordera portiku pils parka fasādes centrā. Ēkas gala fasādēm piebūvēti asimetriski poligonāli vienstāva rizalīti. Pils pagalma fasādes ir plastiski atturīgas — stāvus vienu no otra atdala smalki profilēta dzega, virs logiem vienkāršas formas sandriki. Nogales pils brīnišķīgi iekļaujas ainavā un pieder pie labākajiem neorenesanses piļu paraugiem Kurzemē. Pilī samērā labi saglabājusies neorokoko un neobaroka stilam veidotie interjeri — ornamentāli un figurāli griestu greznojumi. H. Makarta darbu miniatūrās oleogrāfijas, papjēmašē karnīzes un firmas "Celms un Bēms” krāsnis un kamīni. Viens no greznākajiem ir neorenesanses stilā darinātais kamīns, kas imitēja majolikas tehniku. Pārējās krāsnis veidotas atbilstoši interjeram — krāšņās barokālās formās. Nogales pils ir viens no interesantākajiem 19. gadsimta otrās puses arhitektūras pieminekļiem Kurzemē.

Greznie majolikas kamīni un krāsnis nāca no keramikas uzņēmuma „Celms un Bēms”. Griestu veidojumi katrā stāvā bija ieturēti savā stilā. Guļamistabas un buduāra griestos atradās košas oleogrāfijas. Parketu veidoja ozola un oša finierējums. Pils īpašnieki bija izvairījušies no pārmērīgiem izdevumiem, bet panākuši maksimālu efektu. Otrajā stāvā atradās guļamistabas viesiem, pagrabstāvā — virtuve un kalpotāju istabiņas.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Latvijas piļu un muižu asociācija
 Nogales pils Latvijas ceļvedī Vietas.lv

Kategorija:Pilis Latvijā
Kategorija:Ārlavas pagasts