Senaustrumslāvu valoda

Senaustrumslāvu valoda (, , ), agrāk saukta par senkrievu valodu (рѹсьскъ ѩзыкъ — 'rusu valoda', , , ), bija 7. gadsimtā no slāvu pirmvalodas atdalījusies valoda, ko līdz 15. gadsimtam Kijivas Krievzemē un turpmākajās valstīs lietoja tur dzīvojušās austrumslāvu ciltis. Valodas pierakstam izmantoja kirilicu, bet pirmskristietības laikmetā tai, iespējams, bija pirmskirilicas rakstība, taču pierādījumi tam pašlaik nav atrasti, tomēr ir raksti glagolicā.

Līdztekus senaustrumslāvu valodai kā literārā valoda šajās zemēs lietota arī baznīcslāvu valoda, kuras rakstu paraugi ir saglabājušies kopš 10. gadsimta. No senaustrumslāvu valodas cēlušās mūsdienu austrumslāvu valodas — baltkrievu, krievu, rusīnu un ukraiņu valoda.

 Atšķirības 

Senaustrumslāvu valoda fonētikas un gramatikas ziņā būtiski atšķiras no mūsdienu austrumslāvu valodām. Pirmsrakstniecības periodā notikušo fonētisko izmaiņu dēļ arī pati senaustrumslāvu valodas fonētika atšķiras no tās priekšteces slāvu pirmvalodas. Šo izmaiņu sākums ir novērojams jau agrīnākajos senaustrumslāvu valodas rakstveida avotos. Tālāk pārmaiņas turpinājās senaustrumslāvu valodā, no kuras pakāpeniski atdalījās krievu, ukraiņu un baltkrievu sarunvaloda, kas līdz 16.—17. gadsimtam sasniedza atsevišķu, bet cieši radniecīgu valodu īpašības.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Austrumslāvu valodas
Kategorija:Āzijas valodas
Kategorija:Eiropas valodas