Maskarēnu pūces

Maskarēnu pūces (Mascarenotus) ir izmirusi pūčveidīgo ģints, kuras trīs sugas apdzīvoja Maskarēnu salas Indijas okeāna rietumu daļā.iNaturalist, Mascarene Owls Par tām zināms pēc dažiem dabas pētnieku pierakstiem, viena zīmējuma un atrastajām fosilijām. Ārēji tās līdzinājās ausainajai pūcei, vienīgi Maskarēnu pūcēm kājas nebija apspalvotas. Taču radnieciski bija tuvākas vanagpūcēm (Ninox).iNatualist, Réunion Owl

 Kopīgās īpašības 
Maskarēnu pūces kopumā bija liela auguma pūces, kuru ķermeņa garums bija vismaz 42 cm. Mazākā no visām trim sugām bija Rodrigesas pūce, lielākā Maurīcijas pūce.Julian P. Hume, Michael Walters, 2012, "Extinct Birds", 194 page Arī to kājas bija garas, piemērotas rāpuļu un, iespējams, nelielu putniņu ķeršanai. Maskarēnu pūču skeleta uzbūve ir ļoti līdzīga citām uz salām dzīvojošām pūcēm, piemēram, Puertoriko purva pūcītei (Megascops nudipes) vai Kubas purva pūcītei (Margarobyas lawrencii). Iespējams, tādēļ, ka uz salām pūcēm nebija sauszemes ienaidnieku.

 Sistemātika 
Katra no ģints trim sugām apdzīvoja vienu no galvenajām Maskarēnu grupas salām:
 Reinjonas pūce (Mascarenotus grucheti) — apdzīvoja ReinjonuMascarenotus grucheti, Sarkanā grāmata 
 Rodrigesas pūce (Mascarenotus murivorus) — apdzīvoja RodrigesuMascarenotus murivorus, Sarkanā grāmata
 Maurīcijas pūce (Mascarenotus sauzieri) — apdzīvoja MaurīcijuMascarenotus sauzieri, Sarkanā grāmata

 Izmiršana 
Reinjonas suga zināma tikai pēc atrastajām fosilijām un, jādomā, ka izmira drīz pēc kolonizācijas 17. gadsimta sākumā. Reinjonas pūce augumā bija apmēram tikpat liela kā Maurīcijas pūce, bet tās spārni bija īsāki. Garās kājas un īsie spārni liecina, ka pūce spēja medīt un veikli manevrēt starp kokiem biezos mežos.

Rodrigesas suga zināma gan pēc atrastajiem kauliem, gan 1726. gada apraksta. Izzušanas iemesli varēja būt kolonizācijas izraisītās ekoloģiskās izmaiņas, medības un lielā invazīvo žurku populācija. Acīmredzot, izzuda 18. gadsimta vidū.iNaturalist, Rodrigues Owl

Maurīcijas pūce bija lielākā no visām ģints sugām. Pirmo reizi pieminēta 1602. un 1606. gadā. Zināma arī pēc atrastajiem kauliem un diviem aprakstiem 1770. un 1836. gadā. Mežu izciršanas un medību rezultātā izzuda ap 1859. gadu.

 Atsauces 


 Literatūra 
 Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži. Džeralds Darels. Zinātne. Rīga. 1981


Kategorija:Izmirušie putni