Logoss

Logoss ( — 'vārds, doma, saprāts') ir jēdziens grieķu filozofijā un kristīgā teoloģijā. Kristīgajā teoloģijā logoss var būt Dieva prāts, Jēzus Kristus vai arī dievišķa persona. Metafizikā un analītiskā psiholoģijā logoss piesaukts traktātos par saprātu un "īstenību".EU Vēsture, Logoss

 Pārskats 
Hērakleits no Efesas rakstīja, ka viss notiek saskaņā ar logosu, kas esot mūžīgs, vispārējs un nepieciešams.Cambridge Dictionary of Philosophy (2nd ed): Heraclitus, 1999. Stoiķu domātājiem logoss apzīmējot fiziskās un garīgās pasaules panteistisko vienotību. 1. gadsimtā Aleksandrijas Filons mācīja par logosu kā par Platona ideju kopumu un radošu spēku, kas ir starp Dievu un pasauli. Apgalvots, ka Filons ieviesa logosa jēdzienu ebreju filozofijā.Cambridge Dictionary of Philosophy (2nd ed): Philo Judaeus, 1999. Jāņa evaņģēlijā Logoss ir dievišķs (theos),May, Herbert G. and Bruce M. Metzger. The New Oxford Annotated Bible with the Apocrypha. 1977. Dieva vārda un gribas iemiesojums. Līdzīgi traktāti ir neoplatonisma, gnostiķu un sholastu mācībās. Logosu reizēm salīdzina ar austrumu dao un darmu. Aristotelis saistīja logosu ar retoriku.Rapp, Christof, "Aristotle's Rhetoric", The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Spring 2010 Edition), Edward N. Zalta (ed.) Metafiziķi un filozofi kā Hēgelis Hērakleita logosu traktē kā vispārējo vai "absolūto" saprātu.

 Raksturojums 

 Sengrieķu filozofijā 
Uzskata, ka pirmssokratiķis Hērakleits bija pirmais, kurš sengrieķu filozofijā apcerēja logosu.F. E. Peters, Greek Philosophical Terms, New York University Press, 1967.W. K. C. Guthrie, A History of Greek Philosophy, vol. 1, Cambridge University Press, 1962, pp. 419ff. Aristotelis savā darbā Ars Rhetorica izvērsa logosa jēdzienu kā retorikas paņēmienu,Stenfordas universitātes Filozofijas enciklopēdija — Aristotle's RhetoricAristotle, Rhetoric, in Patricia P. Matsen, Philip B. Rollinson, and Marion Sousa, Readings from Classical Rhetoric, SIU Press, 1990, , p. 120.In the translation by W. Rhys Roberts  atšķirot to no pathos un ethos.retorika Eugene Garver, Aristotle's Rhetoric: An art of character, University of Chicago Press, 1994, , p. 114. Stoiķiem, kā Zēnonam no Kitijas, logoss bijis visaptverošs saprāts, kas "iedzīvina" visumu. Stoiķi arī pieminēja logos spermatikos, pasaules radīšanas likumu vai principu, kas esot kā saprāta vai apziņas darbība matērijā. Cilvēkiem arī esot kāda daļa dievišķā logosa.Tripolitis, A., Religions of the Hellenistic-Roman Age, pages 37—38. Wm. B. Eerdmans Publishing. Stoiķi pieņēma, ka aiz jebkādas darbības ir logoss kā garīgs spēks vai anima mundi.Studies in European Philosophy, by James Lindsay, 2006, , page 53 Filonam šis termins esot nozīmējis dievību kā starpnieku vai demiurgu vai augstāko "Dieva pirmdzimto".Frederick Copleston, A History of Philosophy, Volume 1, Continuum, 2003, pp. 458—462. Filons atšķīra logos prophorikos (izrunāto) un logos endiathetos (noslēpumaino), stoiķi pieminēja logos spermatikos (visuma radošo) un saistīja to ar neoplatonismu.

 Kristietībā 
Septuagintā rakstīts, ka "Caur Kunga vārdu debesis radās, caur viņa mutes dvašu viss debesu pulks." (Ps33:6) Helēniskie kristieši reizēm piesauca filozofisko logosu strīdos par Trīsvienību. Otrā gadsimta kristīgie autori, kuri aizstāvējās "pret grieķu un jūdu uzbrukumiem" (Justīns Moceklis,Sv. Justīns Moceklis  Aleksandrijas Klements u. c.) pielīdzināja Logosu Kristum. Ja Logoss bijis pie Dieva pasaules radīšanas laikā, tad Kristus arī esot iesaistīts radīšanā. thumb|Iesākumā bija Vārds, un Vārds bija pie Dieva, un Vārds bija Dievs. (Jn1:1) In principio erat verbum. Ariānisma teologi mācīja, ka Dievs Tēvs radījis dievišķu logosu vēl pirms pasaules radīšanas.M'Clintock and Strong's Cyclopedia, Volume 7, page 45a. Svēto Hieronīmu un citus tulkotājus (no grieķu valodas) neapmierināja latīņu verbum, kas parasti apzīmējot logosu Jāņa evaņģēlijā. Vulgāta bībeles tulkojums in principio erat verbum arī bijis strīdīgs. Reformācijas tulki esot nonākuši pie apzīmējuma '"dzīvais vārds", jo tā logosu esot skaidrojuši Svētais Hieronīms un Svētais Augustīns.

 Gnosticismā, apoloģētikā un neoplatonismā 
Valentiniusa gnosticismāKatoļu enciklopēdija  (nejaukt ar Svēto Valentīnu) Logoss un Gudrība (Sofija) esot saistītas dievības un reizēm "eonu" pāris.Gnosticisms  Apoloģēts Justīns Moceklis pielīdzināja Jēzu ar Logosu.Erwin R. Goodenough, The Theology of Justin Martyr, BiblioBazaar, LLC, 2009, pp. 139—175. .<ref>Catholic Encyclopedia: St. Justin Martyr.</ref> Pielīdzinot logosu Dieva eņģelim, Filons un Justīns esot "sludinājuši ebrejiem kristietību".Justin Martyr, Dialogue with Trypho, Chapter 61.

Plotīns un citi neoplatonistu filozofi, lietojot šo terminu, atsaukušies uz Platonu un uz stoiķiemMichael F. Wagner, Neoplatonism and Nature: Studies in Plotinus' Enneads, Volume 8 of Studies in Neoplatonism, SUNY Press, 2002, , pp. 116—117. un logosu dažādi interpretējuši.John M. Rist, Plotinus: The road to reality, Cambridge University Press, 1967, , pp. 84—101.Between Physics and Nous: Logos as Principle of Meditation in Plotinus The journal of neoplatonic studies, Volumes 7-8, 1999, page 3 Plotīns arī esot atsaucies uz Hērakleitu un TalesuHandboek Geschiedenis van de Wijsbegeerte I, Article by Carlos Steel un saistījis logosu ar filozofisko hipostāzi.The journal of neoplatonic studies, Volumes 7-8, Institute of Global Cultural Studies, Binghamton University, 1999, P16 Plotīna logosa aprakstos bija trīsvienībai analoģiski jēdzieni "Viens, Gars, Dvēsele."  The Enneads by Plotinus, Stephen MacKenna, John M. Dillon 1991  page xcii  Neoplatonism in Relation to Christianityby Charles Elsee 2009  pages 89—90  Apgalvots, ka Plotīns ietekmēja Gaius Marius Victorinus, kurš tad ietekmēja Svēto Augustīnu.The Westminster Dictionary of Christian Theology edited by Alan Richardson, John Bowden 1983  page 448 Theological treatises on the Trinity, by Marius Victorinus, Mary T. Clark, page 25 Augustīns darbā "Atzīšanās" skaidroja logosu kā "mūžīgo Dieva vārdu."Confessions, Augustine, P130Handboek Geschiedenis van de Wijsbegeerte I, Article by Douwe RuniaDe immortalitate animae of Augustine: text, translation and commentary, By Saint Augustine (Bishop of Hippo.), C. W. Wolfskeel, introduction

 Junga analītiskajā psiholoģijā 
Karls Gustavs Jungs esot ietekmējies no Plotīna filozofijasJung and aesthetic experience by Donald H. Mayo, 1995  page 69 un salīdzinājis viņaprāt racionālo logosu ar emocionālo, neracionālo un reizēm mistisko "erosu".C. G. Jung and the psychology of symbolic forms by Petteri Pietikäinen 2001  page 22Mythos and logos in the thought of Carl Jung by Walter A. Shelburne 1988  page 4  Jungam logoss simbolizēja "vīrišķīgo racionalitāti" pretstatā "sievišķīgajam erosam." (eros'')Carl Jung, Aspects of the Feminine, Princeton University Press, 1982, p. 65, . Junga traktātos spriests, ka šis pretstats būtiski ietekmējot zemapziņu.Aspects of the masculine by Carl Gustav Jung, John Beebe page 85

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 http://www.forananswer.org/John/Jn1_1.htm 
Kategorija:Teoloģija