Frenks Borzeigijs

Frenks Borzeigijs (; dzimis ,Vēl būdams pusaudzis, Borzeigijs palielināja savu vecumu par gadu, tādēļ daudzi avoti norāda viņa dzimšanas gadu kā 1893.; Dumont, 32. lpp. miris ) bija ASV kinorežisors un aktieris. Divkārtējs Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvējs (1929, 1932).

 Biogrāfija 
Frenka Borzeigija tēvs Luidži Borzeigijs piedzima 1859. gadā Ronconē, Austroungārijā, mūsdienu Itālijā. Kā mūrnieks viņš dažreiz strādāja Šveicē, kur arī satika savu nākamo sievu Mariju Ruegu, kura strādāja zīda rūpnīcā. 1880. gadu sākumā Borzeigijs emigrēja uz ASV pilsētu Hezletonu Pensilvānijas štatā, kur strādāja ogļraktuvēs. Viņš atveda savu līgavu uz ASV un 1883. gadā Hezletonā viņi apprecējās.

Viņu pirmais dēls Henrijs piedzima 1885. gadā. Borzeigiju ģimene pārcēlās uz Soltleiksitiju, kur 1894. gadā piedzima Frenks Borzeigijs. Borzeigiju ģimenē bija četrpadsmit bērni, no kuriem izdzīvoja tikai astoņi: Henrijs (1885—1971), Merija Emma (1886—1906), Bills (1892—1973), Frenks, Daniels (1896—1975), Lū (1898—1974), Dolija (1901—2002) un Sjū (1905—1998). Luidži Borzeigijs 1934. gadā gāja bojā autoavārijā Losandželosā, viņa sieva Marija (Frenka māte) 1947. gadā mira no vēža.

1912. gadā Frenks Borzeigijs sāka strādāt par aktieri Holivudā, šajā profesijā viņš darbojās līdz 1917. gadam. Viņa kinorežisora debija bija 1915. gadā filmai The Pitch o' Chance.

, Borzeigijs Losandželosā apprecējās ar vodeviļas un filmu aktrisi Lorēnu Rodžersu, kopā viņi nodzīvoja līdz 1941. gadam. 1945. gadā viņš apprecēja Ednu Stilvelu Skiltoni, komiķa Reda Skiltona bijušo sievu, viņi izšķīrās 1949. gadā. Borzeigijs 1962. gadā nomira no vēža. Viņu apglabāja Forestlaunas memoriālā parka kapos Glendeilā. Par viņa ieguldījumu filmu industrijas attīstībā, Borzeigiju apbalvoja ar zvaigzni Holivudas Slavas alejā.

 Karjera 
Borzeigijs bija atzīts 20. gadsimta 20. gadu kinorežisors, bet savas daiļrades augstāko punktu viņš sasniedza mēmā kino norieta un skaņu kino sākuma laikā. Iespaidojoties no vācu kinorežisora F. V. Murnava darbiem, kas arī toreiz bija studijas Fox rezidents, viņš izveidoja pats savu krāšņo vizuālā romantisma stilu, ko atainoja ļoti veiksmīgi vairākās filmās ar Dženetu Geinori un Čārlzu Farelu galvenajās lomās, tajā skaitā arī 7th Heaven (1927), par kuru viņš ieguva pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā "labākais režisors", Street Angel (1928) un Lucky Star (1929). Otro Kinoakadēmijas balvu viņš ieguva 1931. gadā par filmu Bad Girl.

Borzeigija preču zīme bija jauno mīlnieku jūtas grūtos laikos, mīlestība viņa filmās uzveica Pirmo pasaules karu (7th Heaven un A Farewell to Arms (1932)), invaliditāti (Lucky Star), Lielo depresiju (Man's Castle (1933)), Titānika katastrofas netiešs atspoguļojumu (History Is Made at Night (1937)), un nacisma laikus  (Little Man, What Now? (1933), Three Comrades (1938) un The Mortal Storm (1940)).

1940. gados Frenka Borzeigija popularitāte bija zudusi, vienīgā filma, ko kritiķi atzinīgi novērtēja bija film noir stila Moonrise (1948).

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1894. gadā dzimušie
Kategorija:1962. gadā mirušie
Kategorija:Amerikāņu kinorežisori
Kategorija:Amerikāņu kinoaktieri
Kategorija:Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Kategorija:Jūtā dzimušie
Kategorija:Mēmā kino režisori