Bretaņa (vēsturisks reģions)

Bretaņa (, , ,  vai , gallu: Bertaèyn, ) ir kultūrvēsturisks reģions Francijas ziemeļrietumos.

 Vēsture 
Pēc Romas impērijas sabrukuma 5.—6. gadsimtā uz šo apgabalu pārcēlās liels skaits britu ķeltu no Britu salām (īpaši no Velsas un Kornvolas).
Viduslaikos Bretaņa kļuva par neatkarīgu hercogisti. Tā saglabāja savu identitāti un bieži vien balansēja starp Francijas karaļvalsts un Anglijas karaļvalsts ietekmi. No 818. līdz 913. gadam pastāvēja Bretaņas Karaliste, bet pēc tam tā kļuva par Bretaņas hercogisti, kas 1547. gadā tika pievienota Francijas Karalistei.

Jaunākajos laikos Bretaņa ilgi saglabāja savas kultūras īpatnības, tostarp bretoņu valodu un tradīcijas. Tomēr franču valodas dominance un centralizētā valsts politika būtiski ierobežoja bretoņu valodas lietojumu, un tā kļuva par minoritāšu valodu. 19.—20. gadsimtā reģions kļuva par franču nacionālās integrācijas daļu, taču vienlaikus saglabājās spēcīga vietējās identitātes un autonomijas apziņa.

Mūsdienās šajā teritorijā atrodas pieci Francijas departamenti: Finistēra, Ila un Vilēna, Kotdarmora, Morbiāna (visi četri departamenti veido Bretaņas reģionu) un Atlantijas Luāra (tagad atrodas Luāras reģionā).

 Etimoloģija 
Nosaukums Bretaņa cēlies no apzīmējuma Britanni — ķeltu ciltis, kas apdzīvoja Britu salas.

5.—6. gadsimtā, pēc Romas impērijas sabrukuma, daļa britu (galvenokārt no Kornvolas un Velsas) pārcēlās uz Gallijas ziemeļrietumiem, līdzi nesot savu valodu un kultūru. Lai atšķirtu šo apgabalu no Britu salām (Britannia Maior — “Lielā Britānija”), to sāka dēvēt par Britannia Minor — “Mazā Britānija”.

 Ārējās saites 

Kategorija:Francijas vēsturiskie reģioni