Elza Stērste

Elza Stērste (1885—1976) bija latviešu dzejniece un skolotāja. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Par darbošanos tā sauktajā „Franču grupā” (1951—1955) notiesāta un izsūtīta uz Sibīriju.

 Dzīves gājums 
Dzimusi 1885. gada 18. martā Vecpiebalgas pagasta „Naurēnos” (tagad Inešu pagastā) sabiedriskā darbinieka un jurista Stērstu Andreja ģimenē. Mācījās Paukeres augstākajā meiteņu skolā un mūzikas skolā Jelgavā (1896—1902). 1903. gadā iespieda viņas pirmo dzeju, sākumā ar pseidonīmu Naurēnu Elza. Studēja mūziku Pēterburgas Konservatorijas klavierklasē (1906—1910) un klasisko filoloģiju Sorbonnas Universitātē Parīzē (1911—1913). Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par skolotāju Jelgavas mūzikas skolā (1913—1915). 1913. gadā iznāca viņas pirmais dzejoļu krājums „Prelūdijas”.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur strādāja Latviešu Izglītības biedrības, vēlāk Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā (1918—1920). Jelgavā salaulājās ar dzejnieku Edvartu Virzu (1920), nodarbojās ar mūzikas un franču valodas mācīšanu. Dzīvoja pārmaiņus Rīgā un Salgales pagasta Billītēs. Tulkoja franču rakstnieku darbus un sacerēja romānu „Andreja Zīles dzīve” par sava tēva Andreja Stērstes dzīvi. Sacerēja mazpulku himnas „Lai ar sauli laukā ejam” vārdus.

Pēc Otrā pasaules kara 1951. gadā E. Stērsti kopā ar inteliģences grupu apcietināja un par „tēvzemes nodevību” notiesāja uz 25 gadiem spaidu darbos, ko viņa izcieta Irkutskas apgabala Ozerlaga nometnē Taišetā. Tur E. Stērste pārcieta insultu, amnestēta pēc Staļina nāves 1955. gadā un Rīgā tika pārvesta paralizēta un tikai vēlāk pakāpeniski atguva spēju kustēties.Daina Bleiere. “FRANČU GRUPAS” TIESĀŠANA 1951. GADĀ: LIETU POLITISKAIS KONTEKSTS UN VALSTS DROŠĪBAS MINISTRIJAS DARBĪBAS METODES  LATVIJAS VĒSTURES INSTITŪTA ŽURNĀLS 2017. Nr. 4 (105)

Mirusi 1976. gada 19. aprīlī Rīgā, apglabāta Rīgas Meža kapos. Viņas mazmeita ir rakstniece un diplomāte Anna Žīgure.

 Darbi 
Pavisam kopā Elza Stērste izdevusi sešas dzejas grāmatas un vairākas izlases. Dzeja franču kultūras apgarota, panta tehnika smalki izkopta. Tās galvenās noskaņas ir viegla rezignācija, vietām ar klusu ironiju, mātes laime, rāmi prātnieciskas pārdomas, reliģiskas izjūtas, ārzemju ceļojumu un franču kultūras iespaidi.Latviešu konversācijas vārdnīcas XX. sējuma 40 673—40 675 slejas Stērste ir Mazpulku himnas vārdu autore.

 Dzejas krājumi 
 Preludijas (1913)
 Eizebijs un Florestans (1921)
 Zaļā gredzenā (1928)
 Mezgloti pavedieni (1934)
 Dzintara ceļš. Dzejas (1941)
 Atstari (1967)

 Proza 
 Pasakas un noveles (1934)
 Vilciņš griežas (1936) 
 Andreja Zīles dzīve (1937)

 Lugas 
 Lāča galmā (1920)
 Arlekīna kāzas (1938)

 Apceres 
 Bodlēra estetika (1920)
 Franču romantisma pēdējais posms (1922)
 Pjērs Kornejs, Žans Rasins (1923)
 Moljērs (1925-1926)

 Tulkojumi latviski 
 Fenelons. Odiseja dēla Telemaka piedzīvojumi (1921)
 Žozefs Bedjē. Stāsts par Tristanu un Izoldi (1922)
 Anatols Franss. Taīda (1927)
 Moljērs. Dons Žuans 
 Lope de Vega. Seviļas zvaigzne

 Tulkojumi franciski 
 Poémes lettons (Latviešu dainas, 1929)

 Apbalvojumi 	
 1934. gada Kultūras fonda balva par dzejoļu krājumu „Mezglotie pavedieni”.

 Atsauces 

Kategorija:Latviešu rakstnieki
Kategorija:20. gadsimta rakstnieki
Kategorija:Padomju represijās cietušie
Kategorija:Rīgas Meža kapos apbedītie
Kategorija:Cēsu novadā dzimušie
Kategorija:Latviešu valodā rakstošie