Peldošais tilts (Rīga)

Peldošais tilts bija senākais tilts Rīgā pār Daugavu 18. un 19. gadsimtā. To veidoja noenkurotas koka laivas, bet vēlāk koka plosti.

 Vēsture 
Laivu tiltu uzcēla Ziemeļu kara laikā 1701. gadā pēc Zviedrijas karaļa Kārļa XII rīkojuma, lai viņa karaspēks varētu sasniegt Spilves pļavas, kur tobrīd atradās Polijas-Lietuvas un Saksijas karaspēks. Pēc kaujas tas palika Rīgas pilsētas īpašumā un to izmantoja vasaras mēnešos, bet ziemā to demontēja un novietoja Vējzaķsalas līcī. 1705. gada pavasarī plūdi tiltu aiznesa uz jūru. To atjaunoja, bet tas vairs nebija lietojams pēc 1710. gadā Krievijas karaspēka īstenotā Rīgas aplenkuma.

1714. gadā pēc Rīgas ģenerālgubernatora Aņikitas Repņina rīkojuma pēc līdzīga projekta uzcēla jaunu tiltu, kas balstījās uz plostiem, tāpēc to dēvēja par Plosta tiltu. 646 metrus garais un 12,8 metrus platais tilts savienoja pilsētas aizsargmūra Grēcinieku vārtus ar Klīversalu un Jelgavas ceļu tagadējā Akmens tilta vietā. Plostu tiltu no upes noņēma vēlā rudenī un uzstādīja atpakaļ tūlīt pēc ledus iešanas pavasarī. Tilta konstrukciju laika gaitā vairākkārt pilnveidoja, līdz tas kļuva par vispāratzītu paraugu labi būvētam plosta tiltam pāri lielai, platai upei. 18. gadsimtā to sauca par vienu no "trim Rīgas brīnumiem". Pieredzes apmaiņā par šādu tiltu būvniecību pat esot ieradušies pārstāvji no Frankfurtes pie Mainas.

Plosta tilts bija maksas tilts. No maksas bija atbrīvoti kājāmgājēji, kā arī armijas, policijas, ugunsdzēsēju, ārstu un garīdznieku transports. Maksa bija arī par peldlīdzekļu caurlaišanu.

1892. gadā to pamazām pa posmiem sāka aizstāt ar pontoniem, līdz 1896. gadā atklāja Pontonu tiltu.

 Atsauces 

Kategorija:Lielais Ziemeļu karš
Kategorija:Rīgas vēsture
Kategorija:Tilti Rīgā