Eduards Aire

Eduards Aire ( — ) bija latviešu virsnieks, Krievijas pilsoņu kara dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1926).

 Dzīvesgājums 
Dzimis  Naukšēnu pagasta Ķikutos zemnieka Jāņa Aires ģimenē. 1894. gadā Aire iestājās Krievijas Impērijas armijā. Dienēja 101. Permas kājnieku pulkā, 1897. gadā beidza mācības Viļņas karaskolā. 1909. gadā kļuva par Daugavgrīvas cietokšņa kājnieku bataljona štābskapteini, 1911. gadā absolvēja Krievijas Ģenerālštāba akadēmiju. 1912. gadā viņu nosūtīja uz Kazaņas kara apgabala štābu, kur viņš bija Kazaņas karaskolas junkuru rotas komandieris.

Pirmajā pasaules kara sākumā 1914. gadā bija Krievijas Impērijas armijas ģenerālštāba kapteinis, vēlāk 77. divīzijas štāba adjutants, 177. Izborskas pulka kapteinis. No 1915. gada oktobra 4. Sibīrijas armijas korpusa štāba vecākais adjutants. 1917. gada augustā viņu paaugstināja par apakšpulkvedi un iecēla par 84. kājnieku divīzijas (vēlāk pārdēvēta par 4. musulmaņu divīziju) komandieri Rumānijas frontē. Pēc zaudējumiem kaujās 1918. gadā no janvāra līdz martam cauri Bukovinai un Besarābijai atkāpās uz Tiraspoli, kur pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas demobilizējās.

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada oktobrī iestājās Krievijas Dienvidu armijā. Donas karaspēkā vadīja Atsevišķo Saratovas korpusa štābu, karaspēka grupas štābu Deņikina Dienvidkrievijas Brīvprātīgo armijā. 1920. gada sākumā vadīja 1. Novorosijskas kara apgabala Virspavēlniecības štābu. Atstāja dienestu laikā, kad Deņikins atteicās no Krievijas Dienvidu bruņoto spēku virspavēlnieka amata un 1920. gada 4. aprīlī caur Stambulu devās uz Angliju. Sakarā ar ģimenes atrašanos Sarkanās armijas ieņemtajos apgabalos bija pieņēmis uzvārdu Veslovs.

1920. gada jūnijā atgriezās Latvijā.  ieskaitīts Latvijas Bruņotajos spēkos Virspavēlnieka štāba Operatīvā daļā. 1922. gadā vairākus mēnešus pasniedza Latvijas Kara skolā. No 1922. gada oktobra līdz 1925. gadam vadīja Galvenā štāba Operatīvo daļu. No 1925. līdz 1927. gadam bija Armijas komandiera štāba priekšnieks. 1927. gadā bija Latvijas Valsts prezidenta sevišķu uzdevumu ģenerālis. No 1928. līdz 1933. gadam vadīja Kara būvniecības pārvaldi, bet 1933. gadā Apgādes pārvaldes Būvniecības daļu.

Bija latviešu studentu korporācijas Fraternitas Lataviensis goda filistrs.

Miris  Rīgā. Apbedīts Rīgas Brāļu kapos.

 Apbalvojumi 
 Sv. Vladimira ordenis, IV šķira (ar šķēpiem)
 Sv. Staņislava ordenis, II, III šķira (abi ar šķēpiem),
 Sv. Annas ordenis, II, III šķira (abi ar šķēpiem), IV šķira,
 Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1930),
 Igaunijas Brīvības krusts, I šķira, III pakāpe,
 Igaunijas Atbrīvošanas kara piemiņas zīme,
 Somijas Baltās Rozes ordenis, II, III šķira

 Atsauces 

 Literatūra 
 Latvijas armijas augstākie virsnieki 1918-1940, biogrāfiska vārdnīca/(sast. Ēriks Jēkabsons, Valters Ščerbinskis); Latvijas Valsts vēstures arhīvs. 

 Ārējās saites 

 Vesture.eu biogrāfija

Kategorija:Valmieras novadā dzimušie
Kategorija:Viļņas karaskolas absolventi
Kategorija:Nikolaja Ģenerālštāba akadēmijas absolventi
Kategorija:Pirmā pasaules kara dalībnieki
Kategorija:Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Kategorija:Latvijas ģenerāļi
Kategorija:Staņislava ordeņa kavalieri
Kategorija:Annas ordeņa kavalieri
Kategorija:Vladimira ordeņa kavalieri
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Ar Somijas Baltās Rozes ordeni apbalvotie
Kategorija:Rīgas Brāļu kapos apbedītie