Andrejs Bērziņš (politiķis)

Andrejs Bērziņš (dzimis , miris ) bija Latvijas politiķis, uzņēmējs un sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas tirdzniecības un rūpniecības ministrs no 1921. gada janvāra līdz jūnijam, kā arī Tautas padomes loceklis un Latvijas Satversmes sapulces deputāts. Vēlāk bijis Tirdzniecības un rūpniecības kameras priekšsēdētājs, kā arī vairāku lielu uzņēmumu vadītājs.

 Dzīvesgājums 
Dzimis  Liepkalnes-Ozolu pagastā. Mācījās Kokneses draudzes un Vietalvas ministrijas skolās.

No 1891. līdz 1896. gadam strādāja par pagasta darbveža palīgu un darbvedi. 1909. gadā Berlīnē apmeklēja priekšlasījumus par tautsaimniecību, pārējās zināšanas par ekonomiku un uzņēmējdarbību apgūstot pašmācības ceļā. Pirmā pasaules kara laikā (no 1914. līdz 1918. gadam) bija Liepājas domes priekšsēdētāja biedrs. No 1917. līdz 1918. gadam bija viens no Kurzemes Zemes padomes 20 deputātiem, pret kuriem asi vērsās Latviešu pagaidu nacionālā padome, tomēr nepiedalījās 8. marta balsojumā par Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. un 1919. gadā darbojās Liepājas pilsētas domē kā deputāts un kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Radikāldemokrātiskās partijas. Bermontiādes laikā Bērziņš bija Lejaskurzemes apgabala priekšnieks, kā arī Latvijas Pagaidu valdības pilnvarotais saziņai ar Sabiedrotajiem un Vāciju. Pēc kara bijis Latvijas delegācijas vadītājs Latvijas–Lietuvas robežas šķīrējkomisijā, kā arī iecēla par Latgales apgabala pārvaldes priekšnieku, "lai gādātu par mieru un kārtību, organizētu pašvaldību darbu un sagatavotu Latgali Satversmes sapulces vēlēšanām".

1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latvijas Darba partijas saraksta. 1921. gadā dažus mēnešus bija tirdzniecības un rūpniecības ministrs Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā, pēc valdības demisijas amats tika likvidēts. Neilgi pēc tam kopā ar citu Ulmaņa valdības dalībnieku, Rūdolfu Bēnusu, kā arī vairākiem citiem partijas pārstāvjiem, izstājies no Darba partijas.

Strādājis vairākos laikrakstos. 1922. gadā kļuva par Liepājas bankas valdes priekšsēdētāju, darbojies arī citu Liepājas uzņēmumu valdēs, vadot vismaz piecas no tām. 1935. gada 10. janvārī kļuvis par Tirdzniecības un rūpniecības kameras priekšsēdētāju, amatā bija līdz kameras likvidēšanai 1940. gadā. Tā paša gada 12. aprīlī iecelts par Latvijas Kredītbankas direktoru. Bērziņš kļuva par vienu no galvenajiem noteicējiem autoritārā Kārļa Ulmaņa režīma Latvijas ekonomikā, paralēli pildot arī Valsts saimnieciskās padomes priekšsēdētāja, stratēģiski svarīgo akciju sabiedrību "Degviela" un "Superfosfātu fabrika" valžu locekļa amatus.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā apcietināts. Bērziņa krimināllieta un deportācijas lieta līdz šim nav atrasta. Tiek uzskatīts, ka Bērziņš pēc pratināšanas un apcietinājuma Rīgas Centrālcietumā un 1941. gadā izsūtīts uz PSRS iekšieni, kur miris 1941. gada beigās – 24. decembrī.Letonika

Pirms deportācijas viņš Upsālas Universitātei atvēlēja naudu, kuru glabāja "Stockholms Enskilda Bank", ar kuru palīdzēt Latvijas vēstures pētniekiem. Juridisku problēmu dēļ fonds tika dibināts tikai 1960. gados.

 Atsauces 

Kategorija:1875. gadā dzimušie
Kategorija:1941. gadā mirušie
Kategorija:Madonas novadā dzimušie
Kategorija:Latvijas Radikāldemokrātiskās partijas politiķi
Kategorija:Latvijas Darba partijas politiķi
Kategorija:Latvijas tirdzniecības un rūpniecības ministri
Kategorija:Tautas padomes locekļi
Kategorija:Satversmes sapulces deputāti
Kategorija:Latvijas uzņēmēji
Kategorija:Latvijas žurnālisti
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Padomju represiju upuri