22. Daugavas policijas bataljons

22. Daugavas policijas bataljons () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza 1944. gada 7. janvārī ar iekļaušanu 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā I bataljons.Daugavas Vanagu Centrālās Pārvaldes Izdevums - Latviešu kaŗavīrs Otra pasaules kaŗa laikā, Toronto: 1972, 2.sējums, 161. lpp

 Izveidošana 
22. Daugavas bataljonu izveidoja pulkvežleitnants Kārlis Gerbers 1942. gada 25. februārī Rīgā, apmācības tas izgāja Bolderājā, līdz 21. jūlijam bataljons pildīja sardžu pienākumus Rīgā un 26. jūlijā to kopā ar 272. Daugavgrīvas bataljonu nosūtīja uz Varšavu. Izbraucot bataljonā bija 17 virsnieki, 61 instruktori un 478 kareivji, bataljona vadība bija šāda:

Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Kārlis Gerbers

 1. rotas komandieris — kapteinis Hugo Vanags
 2. rotas komandieris — kapteinis Voldemārs Štekerhofs
 3. rotas komandieris — kapteinis Voldemārs Rubis.

 Dienesta gaitas 
Varšavu 22. bataljons sasniedza 31. jūlijā un tur līdz 6. oktobrim pildīja sardžu pienākumus, tostarp piedalījās Varšavas geto ārējā apsardzē un geto ieslodzīto konvojēšanā uz Treblinkas nāves nometni, latviešu bataljonam uzticēja pirmā un pēdējā vilcienu konvoja apsardzi. Bataljona komandiera pulkvežleitnanta Kārļa Gerbera liecība:

Par konvojēšanas norisi liecina leitnanta Augusta Vīksnes ziņojums bataljona komandierim:

8. oktobrī bataljons ar dzelzceļu tika nosūtīts uz Ukrainas dienvidiem un 19. oktobrī ieradās Hanženkovo. Novembrī no sapieru vada saformēja 4. rotu, pievienojot tai divām grupām no pārējām rotām, decembrī nomainījās bataljona komandieris un sastāvs bija šāds:

Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Hugo Vanags, adjutants - leitnants Nikolajs Bisenieks

 1. rotas komandieris — kapteinis Arnolds Purvainis
 2. rotas komandieris — virsleitnants Aleksejs Palcmanis
 3. rotas komandieris — kapteinis Voldemārs Rubis
 4. rotas komandieris — virsleitnants Georgs Kaņeps

Šeit bataljons nodarbojās ar kara gūstekņu nometņu un Staļino ogļraktuvju apsardzi. Pēc sakāves pie Staļingradas 1942. gada nogalē bataljona vienības norīkoja bēgošo itāļu un rumāņu karavīru tvarstīšanā. No 1943. gada 7. līdz 15. februārim bataljons pārvietojās uz Zaporižjas apkaimi, kur vairākkārt sadūrās ar Sarkanarmijas kavalērijas vienībām, kas bija pārrāvušas fronti uzbrukumā Rostovai, lielākā cīņa izvērtās 22. februārī. Martā bataljons atgriezās Zaporižjā, kur, zaudējumu dēļ, tika pārformēts uz 3 rotām, tas tika izmantots sardžu pienākumos un bunkuru būvē līdz 1943. gada augustam.

Augustā bataljona vadību atkal uzņēmās pulkvežleitnants Gerbers un 24. augustā tas devās atpakaļ uz Poliju un 28. augustā nonāca Luckā, kur tika iesaistīts partizānu apkarošanā. Oktobrī bataljons turpināja partizānu apkarošanu Anapoles rajonā, novembrī tika nozīmēts dzelzceļa apsardzei posmā Slavuta-Šepetovka. Decembrī vienu bataljona rotu kapteiņa Ruba vadībā pievienoja 25. Abavas policijas bataljonam lielākas partizānu apkarošanas akcijas vajadzībām, pēc divām dienām tā atgriezās. 24. decembrī bataljons no Slavutas kopā ar 25. bataljonu caur Brestu un Viļņu atgriezās Rīgā. 1944. gada 7. janvārī bataljonu kā I bataljonu iekļāva pulkvežleitnanta Grosberga komandētajā 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.

 Atsauces