Carnikavas pils

Carnikavas pils bija Carnikavas muižas kungu māja (, arī Meņģeļu jeb Meņģeles muiža), celta 18. gadsimta beigās pēc arhitekta Kristofa Hāberlanda projekta.Krastiņš, Jānis. Dr.arch. Arhitektūras stili Latvijā. http://e.znet.lv/Arhitekt_stili_Latvija_Text.pdf  Carnikavas pils sagrauta Pirmā pasaules kara laikā, 1917. gadā, un līdz mūsdienām saglabājušās ēkas drupas zem kapsētas Carnikavas centrā.Carnikavas muiža  Pilis.lv

Carnikavas muižas pils celta pēc pazīstamā Rīgas arhitekta, klasicisma stila pārstāvja Kristofa Hāberlanda projekta. K. Hāberlands vēlāk pēc līdzīga projekta modelējis arī Ulbrokas muižas kungu māju, kas, atšķirībā no Carnikavas pils, mūsdienās vēl saglabājusies.

 Vēsture 
Pati Carnikavas muiža pirmo reizi rakstītos avotos pieminēta 1686. gadā, taču nav skaidru ziņu par tās ēku izskatu.

Carnikavas muižas pils uzcelta pirms 1786. gada, kad Berlīnē mira muižas īpašnieka grāfa Ernesta Reinholda fon Mengdena (1726—1798) vienīgais dēls un mantinieks Gothards Johans fon Mengdens.August Wilhelm Hupel. Der nordischen Miscellaneen 1.-28 Stück: Materialien zu einer öselschen Adelgeschichte. v. Hirschheydt, 1790S. S.260.
1802. gadā Ernsta Reinholda fon Mengdena brāļa bērni Carnikavas pili ieķīlāja un pārdeva. 19. gadsimtā pils piederēja biologam Kristianam Panderam un viņa pēcnācējiem. No 1827. līdz 1842. gadam Carnikavas muižā K. Panders veica ievērojamus pētījumus paleontoloģijā, piemēram, viņš aprakstīja Gaujas grīvā un citur atrastos Devona perioda zivju pārakmeņojumus.Raipulis, J. „Dabaszinātnieks Kristians Panders”, Latvijas Universitātes raksti, 2005, 684. sēj.: Zinātņu vēsture un muzejniecība, 101. lpp. Pēdējais muižas īpašnieks no 1906. gada bija rūpnieks Heinrihs Gēgingers (1875–1943).

Pirmā pasaules kara laikā pilī bija dislocētas Krievijas Impērijas armijas jātnieku vienības. 1917. gada 30. augustā Carnikavas muižas pili nopostīja ugunsgrēks un to vairs neatjaunoja, daudzus no drupām savāktos ķieģeļus izmantojot citu ēku celtniecībai. Pēc 1920. gada agrārā reforma|1920. gada agrārās reformas]] Carnikavas muiža, saukta arī par Gaujas-Meņģeļu jeb Sānkaules muižu, tika sadalīta 101 vienībā 2237 ha kopplatībā. Muižas pārvaldnieka māju Jūras ielā 2 (nojaukta 2000. gados) piešķīra Latvijas armijas ģenerālim Mārtiņam Vācietim un viņa ģimenei.

Ap 1960. gadiem PSRS okupācijas armija savāca apkārtnē kritušos padomju karavīrus un tos salika nodedzinātās pils vīna pagrabos, izveidojot brāļu kapus, kuros viņu mirstīgās atliekas atrodas vēl šodien. Muižas parks 2005. gadā atjaunots un labiekārtots. Parka vidū izstādīts 1780. gadu kolonnas kapitelis (valsts nozīmes mākslas piemineklis). Tādi paši divi kapiteļi atrodas pie Latvijas Universitātes ēkas ieejas Rīgā, Merķeļa ielā un viens – pie Mazās Ģildes. Uz muižas klēts pamatiem 1933. gadā uzcelts tautas nams "Ozolaine”. Atpūtas ielā 7 joprojām atrodas pārbūvēta muižas kalpu māja.

 Pils apraksts 
Pils lodžijas veida portikam bija 14 joniešu ordera kolonnas. Carnikavas pils pagalma fasādes rizalītu logu kompozīcija raksturīga Hāberlandam, smilšakmenī kaltie joniskie kolonnu kapiteļi ar lapu vītni starp volūtām atrodami citos Hāberlanda darbos, te redzams viņa iemīļotais mansarda jumts, parka pusē no kupola zāles lejup veda monumentālas kāpnes, Itālijā iemīļota, bet Livonijā gandrīz nepazīstama lieta. Apmēram 160 kvadrātmetru lielās zāles sienas klāja mākslīgais marmors, sienu plaknes bija dalītas panno laukumos, ko vidū pārtrauca aplis, bet panno augšdaļa bija rotāta ar stukā darinātu ziedu vītni. Kupola zāles sienu apdare ar korintiskiem pāra pilastriem un nišām, Latvijai neparastas bija trīs krāsnis zāles nišās — klasiskas skulptūras uz grezniem klasicisma postamentiem, kas krāsni, šo sadzīviski lietišķo telpas sastāvdaļu, pārvērta skaistā antīkā veidolā.Lancmanis Imants, “Lielo namu, bagāto un dižciltīgo kungu parastā greznība…”, Māksla Plus, 3/1997.
Pilij bija izšķērdīga un grezna manēža, zirgu stallis ar parketu — plašs salons, pretī durvīm varena sofa, grīdu sedza parkets, pie sienām svečturi un skaists kroņlukturis, sienas rotā iestikloti un ierāmēti vara grebumi, galvenokārt labu meistaru darbi, it īpaši minamas Johana Eliasa Ridingera gravīru sērijas ar jātnieku attēliem un medību skatiem.Krause J. W. Wilhelms Erinnerungen (19. gadsimta kopija no oriģināla Tartu Universitātes bibliotēkā Igaunijā). S. — 116-117. Latvijas Akadēmiskās bibliotēkas Rokrakstu un reto grāmatu nodaļa, inv. nr. 371/V.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Herder-Institut: Bildkatalog

Kategorija:Pilis Latvijā
Kategorija:Muižas Latvijā