Lucka

Lucka () ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabala centrs pie Stiras upes. Vēsturisks, reliģisks, politisks, izglītības, rūpniecības un ekonomikas centrs Volīnijā.

Vēsture

 Rurikoviču un Lietuvas pārvaldībā 
Lucka pirmoreiz rakstos minēta 1085. gadā, un to dibinājis vietējais Rurika dinastijas atzars. Ilgu laiku pilsētā valdīja Volīnijas kņazi. 1321. gadā pilsētu ieņēma Lietuvas lielkņazs Ģedimins, un pilsēta kļuva par Ģedimina dēla Ļubarta rezidenci. Vītauts Dižais 1427. gadā pārcēla katoļu bīskapa rezidenci no Volīnijas Vladimiras uz Lucku. 1429. gadā Luckā notika ievērojama toreizējo valdnieku un valstu pārstāvju satikšanās, lai spriestu par politiskiem jautājumiem. Citu starpā piedalījās Vītauts Dižais, Polijas karalis Jagailis, Maskavijas lielkņazs Vasīlijs II Tumšais, Sigismunds Luksemburgs, Dānijas karalis Pomerānijas Ēriks, vācu firsti, pāvesta legāts, Bizantijas sūtņi un citas ietekmīgas tolaiku Eiropas personas. No Livonijas ordeņa piedalījās mestrs Cise fon Rūtenbergs.

 Polijas—Lietuvas ūnijas sastāvā 
No 1569. gada  Lucka bija Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc 1569. gada Ļubļinas ūnijas vietējā pareizticīgo baznīca atzina Romas pāvesta virsvadību un kļuva par grieķu katoļu vai uniātu novirzienu kristietībā. 1594. gadā pilsētu ieņēma Severīna Naļivaiko vadītie nemiernieki. Pilsēta tika nopostīta Bohdana Hmeļnicka sacelšanās laikā. 

 Krievijas Impērijas sastāvā 
1795. gadā Polijas trešās dalīšanas rezultātā Lucka iekļāvās Krievijas Impērijas sastāvā. Pēc Novembra sacelšanās pastiprinājās pārkrievošana, grieķu katoļu baznīcas piešķīra krievu pareizticīgajiem un uniātu baznīca panīka.

1890. gada vasarā imperators Aleksandrs III, kurš atradās pilsētā militāro manevru laikā, bija pārsteigts, ka apriņķa pilsētai Luckai nav dzelzceļa savienojuma. Imperators pavēlēja šo trūkumu nekavējoties novērst. No Baranovičiem tika izsaukts speciāls bataljons dzelzceļa būvniecībai. Zemes darbiem tika mobilizēti vietējie zemnieki. Vienpadsmit verstu garš sliežu posms tika uzbūvēts ļoti īsā laikā, un 1890. gada 10. septembrī pirmais vilciens ieradās Luckā.

Līdz 19. gadsimta 80. gadiem Luckā jau darbojās nakts apgaismojums ar petrolejas lukturiem. 1909. gadā pēc inženiera Alfonsa Jara iniciatīvas tika uzbūvēta termoelektrostacija un uzstādīti elektriskie loka lukturi.

 Pirmais pasaules karš 
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 29. augustā pilsētu ieņēma Austroungārijas karaspēks. 1916. gada 7. jūnijā Brusilova pārrāvuma rezultātā Krievijas impērijas armija pilsētu atguva. 

Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas un Ukrainas revolūcijas sākuma pār Lucku pirmo reizi tika pacelts zili dzeltenais karogs. Pilsēta kļuva par Ukrainas Tautas Republikas sastāvdaļu un kļuva par jaunizveidotās administratīvi teritoriālās vienības — Volīnijas — centru. 1917. gada aprīlī pilsētā tika dibināta pirmā ukraiņu sociāli politiskā organizācija “Ukrainas kopiena”. Hetmanāta laikā 1918. gada augustā tika izveidota organizācija “Prosvita”.

Sākoties Pirmajam padomju–ukraiņu karam, 1918. gada 9. janvārī Lucka nonāca padomju okupācijā. 1918. gada 18. februārī Ukrainas Tautas Republikas pusē karā iesaistījās Vācijas Impērija, bet 25. februārī — Austroungārija. 19. februārī vācu karaspēks iegāja Luckā un Rivnē, kā rezultātā pilsēta tika deokupēta. 1918. gadā Polijas–Ukrainas kara laikā poļu karaspēks ieņēma pilsētu. 25 tūkstošus lielais karaspēka grupējums deva spēcīgu triecienu 3. korpusa aizsardzībai, un 16. maijā komandieri pēc ģenerāļa Osecka pavēles bija spiesti padoties poļu gūstā; Luckā gūstā nonāca apmēram tūkstotis karavīru un vairāk nekā 100 Ukrainas Tautas Republikas armijas virsnieku.

Saskaņā ar 1920. gada Rīgas līgumu Rietumvolīnija nonāca Otrās Polijas Republikas sastāvā. 1921. gadā saskaņā ar Rīgas līguma noteikumiem Lucka tika iekļauta Polijas teritorijā. 1921. gada martā Lucka kļuva par jaunizveidotā Volīnijas vojevodistes galvaspilsētu.

 Otrais pasaules karš 
Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. 1941. gada vasarā NKVD cietumā nogalināja vismaz 1500 ieslodzīto.

Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Lucku ieņēma vācu karaspēks, tā kļuva par Ukrainas reihskomisariāta Volīnijas-Podolijas ģenerālapgabala (Generalbezirk Wolhynien-Podolien) centru. Iznīcināja pilsētas ebreju kopienu.The murder of the Jews of Luck  - Jad Vašem  Pēc kara lielāko daļu vietējo poļu iedzīvotāju pārcēla uz Polijas rietumu apgabaliem, no kuriem padzina vāciešus.

Pēc kara Lucka bija Ukrainas PSR, vēlāk Ukrainas Republikas sastāvā.

 2022. gada Krievijas iebrukums Ukrainā 
Krievijas iebrukuma laikā Krievijas karaspēks divas reizes veica raķešu triecienus pa Luckas militāro lidlauku – 24. februārī un 11. martā. Šie uzbrukumi bija daļa no triecienu sērijas pret Ukrainas militārajiem objektiem. 27. martā ienaidnieks ar raķetēm uzbruka Luckas naftas bāzei. 22. oktobrī tika veikts raķešu trieciens pa enerģētiskās infrastruktūras objektu. Pilsēta sāka uzņemt piespiedu pārvietotās personas no kara skartajiem Ukrainas reģioniem kopmītnēs un hosteļos. Uz 28. martu šādu cilvēku skaits Luckā un tās apgabalā bija aptuveni 15 000, bet līdz 9. jūnijam tas pieauga līdz apmēram 68 000 cilvēku. Pilsētā tika izveidots operatīvās reaģēšanas bataljons “Lucka”. Tāpat kara laikā uz Lucku pārcēlās vairāki uzņēmumi un iestādes, tostarp Doneckas Nacionālā tehniskā universitāte no Pokrovskas.

Naktī uz 2025. gada 9. jūliju Krievijas okupanti veica rekordlielu uzbrukumu Ukrainai, kopumā palaižot 741 dronu. Par galveno masveida triecienu virzienu kļuva Volīnijas apgabals, jo īpaši Luckas pilsēta. Uzbrukuma rezultātā izcēlās ugunsgrēks garāžu kooperatīva teritorijā un kādā no privātajiem uzņēmumiem.

 Demogrāfija 
Uz 2022. gada 1. janvāri Luckas pilsētas teritoriālās kopienas iedzīvotāju skaits bija 244 678 cilvēki, no tiem Luckas pilsētā — 215 986 iedzīvotāji. Iedzīvotāju blīvums teritoriālajā kopienā bija 640 cilvēki uz 1 km². Luckas pilsētas teritoriālās kopienas platība bija 38 257,43 hektāri (382,57 km²).

Saskaņā ar Socioloģiskās grupas “Rating” 2017. gada janvārī–februārī veikto aptauju ukraiņi veidoja 97 % pilsētas iedzīvotāju, bet krievi — 2 %. Ukraiņu valoda dominējoša: 92 % pilsētas iedzīvotāju mājās runāja ukraiņu valodā, 3 % — krievu valodā, bet 5 % — vienlīdz bieži ukraiņu un krievu valodā.

 Izglītība 
Luckā ir plaši attīstīta izglītības sistēma, kas ietver vidējo un augstāko izglītības iestāžu tīklu (II–IV akreditācijas līmeņi). Pilsētā darbojas vairākas universitātes, tostarp:

 Volīnijas Nacionālā universitāte
 Luckas Nacionālā tehniskā universitāte

Ekonomika
PSRS laikā Lucka bija pazīstama kā automašīnu Luaz ražošanas vieta. Mūsdienās rūpnīcu pārņēmusi kompānija "Bogdan", kas ražo autobusus un trolejbusus. Lucka ir kompānijas "VGP" galvenās mītnes vieta. Kompānija nodarbojas ar sanitāro produktu (tualetes papīru, salvešu utt.) ražošanu. Lucka atrodas arī zviedru kompānijas SKF gultņu rūpnīca.

Cilvēki

1452. gadā Luckas pilī mira Švitrigailis. No 1879. līdz 1882. gadam Luckā bērnību pavadīja ukraiņu dzejniece Lesja Ukrainka (1871—1913).

Lucka ir slovāku hokejista Petera Bondras (Peter Bondra, 1968), futbolistu Anatolija Timoščuka (Анатолій Олександрович Тимощук, 1979) un Vlačeslava Ševčuka (В'ячеслав Анатолійович Шевчук, 1979), rakstnieces Oksanas Zabuško (Оксана Стефанівна Забужко, 1960) un krievu baletdejotājas Svetlanas Zaharovas (Светлана Юрьевна Захарова, 1979) dzimtā pilsēta.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Bogdan motors 
 Sanitārie produkti "Ruta" 

Kategorija:Volīnijas apgabala administratīvais iedalījums