Roberts Dambītis

Roberts Dambītis (1881—1957) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas Bruņotie spēki ģenerālis (1935), Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris, Latvijas apsardzības ministra biedrs (1918), pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā neilgu laiku kara ministrs.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1881. gada 2. maijā Trikātas pagastā. Mācījās Trikātas draudzes skolā, pēc kuras beigšanas iestājās Viļņas karaskolā, pēc tam Pēterburgas Intendantūras akadēmijā. Pirmā pasaules kara laikā bija apakšpulkvedis, 2. latviešu strēlnieku brigādes intendants (1916—1917). Pēc Latvijas valsts pasludināšanas viņš bija viens no pirmajiem karavīriem, kas 1918. gada 18. novembrī pieteicās veidot Tautas padomei pakļautas karaspēka vienības, 22. novembrī viņu iecēla par apsardzības ministra Jāņa Zālīša biedru, 6. decembrī par karaspēka Apgādības daļas priekšnieku. Bermontiādes laikā 1919. gada 13. oktobrī viņš devās izlūkgājienā pāri Rīgas dzelzs tiltam.

Pēc Latvijas brīvības cīņu nobeiguma Robertu Dambīti 1920. gadā paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Armijas saimniecības pārvaldes priekšnieku, tad par Kara saimniecības pārvaldes priekšnieku (1921—1924). 1931. gadā viņu iecēla par Galvenās intendantūras pārvaldes Mobilizācijas daļas priekšnieku, 1935. gadā paaugstināja par ģenerāli un Armijas štāba priekšnieka palīgu. 1939. gadā viņu atvaļināja no armijas. Vēl pirms Sarkanās armijas ienākšanas Latvijā bijis saistīts ar PSRS slepenajiem dienestiem.Latvija Otrajā pasaules karā (1939—1945), autoru kolektīvs, Rīga, 2008.g., 185. un 236. lpp. 
Pēc Latvijas okupācijas Dambītis 1940. gada jūnijā iesaistījās Kirhenšteina valdībā un Tautas Saeimā, bija kara ministrs. Pēc Latvijas aneksijas bija Latvijas Tautas armijas likvidācijas komisijas priekšsēdētājs (vai pilnvarotais) un Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija loceklis, LU Kara katedras pasniedzējs.

Pēc nacistu okupācijas 1941. gada 20. jūlija Dambīti apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā, pēc tam gestapo cietumā Berlīnē un Zaksenhauzenes koncentrācijas nometnē. 
Pēc kara beigām viņš 1945. gada atgriezās Latvijā un bija kolhoza priekšsēdētājs Trikātā, pēc 1948. gada pensijā.

Miris 1957. gada 27. martā Trikātā, apbedīts vietējā kapsētā.

 Apbalvojumi 
 Staņislava ordenis (II, III šķ.), 
 Annas ordenis (II, III šķ.), 
 Vladimira ordenis (IV šķ.),
 Lāčplēša Kara ordenis, (III šķ. (1927)),
 Triju Zvaigžņu ordenis (II, III šķ.), 
 Aizsargu Nopelnu krusts,
 Polijas "Polonia Restituta" ordenis (III šķ.).

 Skatīt arī 
Latvijas Bruņotie spēki

 Atsauces 

 Ārējas saites 

Kategorija:Valmieras novadā dzimušie
Kategorija:Viļņas karaskolas absolventi
Kategorija:Latviešu strēlnieku virsnieki
Kategorija:Latvijas ģenerāļi
Kategorija:Latvijas kara ministri
Kategorija:Tautas Saeimas deputāti
Kategorija:Annas ordeņa kavalieri
Kategorija:Staņislava ordeņa kavalieri
Kategorija:Vladimira ordeņa kavalieri
Kategorija:Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri