Ciršļu dzimta

Ciršļu dzimta (Soricidae) ir ciršļveidīgo kārtas (Soricomorpha) dzimta, kura nesenā pagātnē tika iedalīta kukaiņēdāju kārtā (Eulipotyphla). Dzimtā ir apvienotas aptuveni 385 sugas, kas tiek iedalītas 25 mūsdienās dzīvojošās ģintīs, vienā izmirušā ģintī un 3 apakšdzimtās.Class Mammalia Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness Dzimtā ir arī vairākas izmirušas aizvēsturiskās apakšdzimtas. Lai arī ārēji ciršļi atgādina peles ar gariem purniņiem, tie nav grauzēji, bet ir tuvāk radniecīgi kurmjiem un ežiem.

Ciršļu dzimtas sugām ir plašs izplatības areāls, tā ir ceturtā veiksmīgākā zīdītāju dzimta, vērtējot izplatību un sugu dažādību (pirmās trīs: peļu dzimta, kāmju dzimta un sikspārņu dzimta). Ciršļu sugas nav sastopamas Antarktīdā, kā arī Austrālijā, Jaungvinejā un Jaunzēlandē. Lielākā sugu dažādība sastopama tropos un mērenajā joslā. Dienvidamerikā ciršļi ir nosacīti jaunienācēji un tie ir sastopami  tikai Andu kalnu ziemeļu daļā. Latvijā sastopamas 3 ciršļu dzimtas sugas: lielais ūdenscirslis (Neomys fodiens), meža cirslis (Sorex araneus) un mazais cirslis (Sorex minutus). Tiek pieļauts, ka Latvijas dienvidaustrumos varētu sastapt arī mazo baltzobcirsli (Crocidura suaveolens) un vidējo cirsli (Sorex caecutiens).

Izskats un īpašības
Ciršļu dzimtas dzīvnieki ir salīdzinoši neliela auguma, lielākā daļa no tiem nav lielāki par peli. Lielākais dzimtā ir Āzijas mājas cirslis (Suncus murinus), kura ķermeņa garums sasniedz 15 cm, bet svars 100 g. Pie mazākajiem ciršļiem varētu pieskaitīt vairākas sugas, bet vismazākais ir Etrūrijas cirslis (Suncus etruscus), kura ķermeņa garums ir apmēram 3,5 cm, svars 2 grami.The Biology of Small MammalsADW: Suncus etruscus Etrūrijas cirslītis ir ne tikai mazākā dzimtas suga, tas ir arī mazākais zīdītājs pasaulē.

Ciršļu sugām ir raksturīgas mazas actiņas un kopumā vāja redze, toties šiem dzīvniekiem ir izcila oža un dzirde.Barnard, Christopher J. (1984). Macdonald, D., ed. The Encyclopedia of Mammals. New York: Facts on File. pp. 758–763.  Tie ir ļoti aktīvi dzīvnieciņi, ar dažādiem barošanās ieradumiem. Kopumā ciršļu sugas ir sauszemes dzīvnieki, kas barojas ar kukaiņiem, tārpiem, sēklām, riekstiem un kritušām koku lapām. Dažas sugas ir piemērojušās rāpties kokos vai dzīvot zem zemes, vai zem sniega, vai pat medīt ūdenī. Daudzas sugas, piemēram, rok alas, lai medītu vai lai paslēptos no ienaidniekiem.Barnard, Christopher J. (1984). Macdonald, D., ed. The Encyclopedia of Mammals. New York: Facts on File. pp. 758–763. .  Vairākas ciršļu sugas orientācijai telpā izmanto eholokāciju. Ziemas laikā ciršļi maz ēd un tie zaudē 30—50% no savas masas, samazinoties pat kaulu, galvaskausa un iekšējo orgānu apjomam.Churchfield, Sara (1990-01). The natural history of shrews. .

Vairākas ciršļu sugas ir indīgas un to inde izdalās caur īpašu kanālu zobos. Piemēram, Amerikas īsastes ciršļu (Blarina) ģints sugas spēj nogalināt 200 peles no vietas. Indes viena no sastāvdaļām, iespējams, var tikt izmantota kā medicīnas līdzeklis pret augstu spiedienu, cita indes sastāvdaļa toties ir noderīga pret migrēnām.Piper, Ross (2007), Extraordinary Animals: An Encyclopedia of Curious and Unusual Animals, Greenwood Press Toties ziemeļu īsastes ciršļa (Blarina brevicauda) siekalas satur peptīdus, kas, iespējams, var tikt izmantoti vēža ārstēšanā. 

Eholokācija
Vienīgie zināmie uz zemes dzīvojošie zīdītāji, kuri izmanto eholokāciju, ir Madagaskarā dzīvojošie tenreki (Tenrecidae) un divas ciršļu dzimtas ģintis - ciršļi (Sorex) un Amerikas īsastes ciršļi. Zināmākās sugas ir Eirāzijā dzīvojošais meža cirslis (Sorex araneus) un Ziemeļamerikā dzīvojošais klaidoņcirslis (Sorex vagrans), kā arī ziemeļu īsastes cirslis. Ciršļi eholokācijai izmanto ultraskaņas spiedzienu sēriju.omasi, T. E. (1979). "Echolocation by the Short-Tailed Shrew Blarina brevicauda". Journal of Mammalogy 60 (4): 751–9. doi:10.2307/1380190. JSTOR 1380190Siemers, B. M.; Schauermann, G.; Turni, H.; Von Merten, S. (2009). "Why do shrews twitter? Communication or simple echo-based orientation". Biology Letters 5 (5): 593–596. doi:10.1098/rsbl.2009.0378. PMC 2781971.  Atšķirībā no sikspārņiem ciršļu skaņām ir zema amplitūda, tā ir platjoslu skaņa, nosedzot vairākas frekvences, ar frekvences modulācijām, kā arī eholokācija visticamāk netiek izmantota medībām, bet, lai orientētos vidē.

Reprodukcija
Ciršļu dzimtas sugas ir ļoti teritoriāli dzīvnieki, kas satiekas tikai pārošanās laikā. Tropos gada laikā mātītei var būt līdz 10 metieniem ar mazuļiem, pārojoties visu gadu. Mērenās joslas sugas ziemā nepārojas. Grūsnības periods atkarībā no sugas ilgst 17—32 dienas. Ļoti bieži pēc mazuļu piedzimšanas jau nākamajā dienā mātīte atkal sapārojas. Mazuļi tiek zīdīti līdz nākamajam metienam. Ciršļu sugas dzīvo 12—30 mēnešus.Macdonald (Ed), Professor David W. (2006). The Encyclopedia of Mammals. Oxford University Press. . 

 Sistemātika 
Ciršļu dzimta (Soricidae)
Āfrikas baltzobciršļu apakšdzimta (Myosoricinae)
Kongo ciršļi (Congosorex)
Kurmjciršļi (Surdisorex)
Peļuciršļi (Myosorex)
Baltzobciršļu apakšdzimta (Crocidurinae)
Āfrikas meža ciršļi (Sylvisorex)
Baltzobciršļi (Crocidura)
Daudzzobciršļi (Suncus)
Indijas garnagu ciršļi (Feroculus)
Lielgalvas ciršļi (Paracrocidura)
Raibie ciršļi (Diplomesodon)
Ruvenzoru ciršļi (Ruwenzorisorex)
Šrilankas garnagu ciršļi (Solisorex)
Varoņciršļi (Scutisorex)
Sarkanzobciršļu apakšdzimta (Soricinae)
Amerikas īsastes ciršļi (Blarina)
Āzijas ciršļi (Chodsigoa)
Āzijas īsastes ciršļi (Blarinella)
Āzijas kurmjciršļi (Anourosorex)
Āzijas ūdensciršļi (Chimarrogale)
Brūnzobciršļi (Episoriculus)
Ciršļi (Sorex)
Elegantie ūdensciršļi (Nectogale)
Himalaju ciršļi (Soriculus)
Mazausu ciršļi (Cryptotis)
Meksikas ciršļi (Megasorex)
Pelēkie ciršļi (Notiosorex)
Ūdensciršļi (Neomys)
†Vidusjūras ciršļi (Nesiotites)

Atsauces

Ārējās saites

Latvijas Daba: Ciršļu dzimta
Kukaiņēdāji 
Latvijas apdraudētie un aizsargājamie zīdītāji 
ADW: Soricidae


Kategorija:Kukaiņēdāji