Jumts

Jumts ir celtnes visaugstākā daļa, kas to pasargā no laikapstākļu iedarbes.

Lielākajā daļā valstu jumts pirmkārt pasargā no lietus. Atkarībā no ēkas pielietojuma jumts var pasargāt no svelmes, saules gaismas, sala, sniega un vēja. Citām ēkām, piemēram, siltumnīcai varētu būt jumts, kas pasargā no vēja, lietus un sala, bet uzņem saules gaismu. Verandai parasti ir jumts, kas nelaiž cauri saules gaismu.

Jumta īpašības ir atkarīgas no ēkas pielietojuma, kuru tas klāj, pieejamajiem jumta materiāliem, vietējām tradīcijām, ēkas dizaina un var būt noteiktas arī likumdošanā. Reizēm jumts mēdz būt horizontāls.

Telpu zem jumta sauc par bēniņiem vai mansardu, ja tā  ir paredzēta dzīvošanai. 

 Jumtu formas 

 Jumti Latvijas kultūrainavā 
Latvijas guļbūvēm senākais jumta veids, domājams, bija līmenisks vai slīps apaļkoku klājums virs guļbūves sienām, ko sedza ar bērzu tāsīm, egļu kamienu, zemēm un velēnām. Vietām šādi segumi nelielām celtnēm saglabājās līdz 19. gadsimtam, īpaši zemnīcām un citām zemē iedziļinātām būvēm. Daugmales pilskalna, Ķentes pilskalna un Tanīsa kalna arheoloģiskajos izrakumos atklātās celtņu paliekas mudina domāt, ka šādi pārsegumi veidoti kopš mūsu ēras 1. gadu tūkstoša otrās puses. Līmeniski jumti Latvijā ir nepiemēroti, jo no tiem vāji noplūst lietus un sniega kušanas ūdeņi.

Lai novērstu līmeniska jumta radītās nepilnības ūdens novadīšanā no ēkas virsmas, 9.-10. gadsimtā Latvijā sāka būvēt divslīpju jumtus. Sākumā tos, tāpat kā līmenisko apaļkoku klājumu, lika no cieši līdzās novietotiem apaļkokiem jeb kārtīm, kas balstījās iežmaugos — zelmiņa baļķu galos iecirstos robos. Divslīpju jumtus pārsedza ar bērzu tāsīm, egļu kamienu, zāli vai kārtās krautiem niedru un zāļu stiebru kūļiem. Līdz 19. gadsimtam šādā manierē tika būvētas nelielas klētis, kūtis un pirtis. Šāda tipa jumti bija piemēroti tikai nelielām ēkām, jo lielai celtnei tie būtu pārāk smagi un to balstīšanai būtu nepieciešamas īpašas konstrukcijas. Turklāt jumta kārtis bija biezākas un tika liktas ar mazāku intervālu nekā prasīja to nestspēja.

Arheoloģiskie izrakumi Talsu pilskalnā liecina, ka 10. gadsimtā Latvijā sāka būvēt četrslīpju spāru jumtus. Virs spārēm guldīja plakanus aptēstus vai plēstus baļķus. Tiem virsū klāja bērza tāšu kārtu, ko pārsedza ar biezu mālu slāni, kam vajadzēja pasargāt celtni no uguns.

 Ārējās saites 

Kategorija:Arhitektūras elementi