Vilhelms Knoriņš

Vilhelms Knoriņš, arī Vilis Knoriņš (; 1890—1938), bija latviešu skolotājs, pēc Pirmā pasaules kara viens no Baltkrievijas Komunistiskās partijas dibinātajiem. Padomju vēsturnieks un literatūrkritiķis, Maskavas Sarkanās profesūras partijas vēstures institūta direktors, grāmatas "Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas vēstures īsais kurss" redkolēģijas vadītājs.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1890. gada 29. augustā Skujenes pagasta "Cieļos"Līgatnes pagasta novadnieku datubāze zemnieka Jura Knoriņa ģimenē. Kopā ar vecākiem pārcēlās uz Līgatni, mācījās Paltmales pamatskolā un Siguldas draudzes skolā, vēlāk Valmieras skolotāju institūtā (1906—1910). Strādāja par skolotāju Straupes skolā, 1910. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) partijā un darbojās LSD Līgatnes organizācijā. Pēc tam pārcēlās uz Rīgu, kur bija skolotājs, LSD Rīgas organizācijas loceklis un Rīgas Lauksaimniecības biedrības bibliotēkas pārzinis (1913).Datubāze „Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam”

Pirmā pasaules kara laikā karoja Krievijas Impērijas armijas Rietumu frontē. Pēc Februāra revolūcijas viņš dezertēja no armijas, organizēja karavīru padomes un piedalījās Minskas strādnieku un zaldātu padomes veidošanā. Bija Baltkrievijas Komunistiskās (boļševiku) partijas (K(b)P) Centrālkomitejas sekretārs (1918), Lietuvas—Baltkrievijas PSR K(b)P Centrālkomitejas sekretārs (1919), tad Baltkrievijas K(b)P pirmais sekretārs (1920—1922).

Savās runās viņš noliedza baltkrievu tautas eksistenci un liedza tai tiesības uz nacionālo valodu un kultūru. Viņa vadībā tika slēgtas baltkrievu skolas un iespieddarbi. Viņš ir pazīstams ar savu bēdīgi slaveno citātu, kas tika publicēts laikrakstā "Zvjazda" () 1918. gada 6. oktobrī:

No 1922. gada darbojās Vissavienības K(b)P centrālajā aparātā Maskavā un bija šīs partijas Aģitācijas un propagandas nodaļas vadītājs (1926—1927). Uz laiku atkal Baltkrievijas K(b)P pirmais sekretārs (1927—1928). No 1928. gada darbojās Kominternes Politiskajā sekretariātā un vadīja Viduseiropas zemju sekretariātu. 1932. gadā Knoriņu iecēla par Maskavas Sarkanās profesūras partijas vēstures institūta direktoru, 1935. gadā viņš aizstāvēja vēstures zinātņu doktora disertāciju. Šajā laikā Knoriņš saka vadīt grāmatas "VK(b)P vēstures īsais kurss" redkolēģiju, tomēr grāmatu izdeva tikai 1938. gadā kā Staļina darbu.

Lielā terora laikā, tā sauktās NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros, 1937. gadā naktī no 22. uz 23. jūniju Knoriņu apcietināja«Завтра меня уже не будет» Из воспоминаний, оставленных Мильдой Юрьевной Кнориной (1907—1977)  «Горизонт», № 8 (90), Рига un ieslodzīja Lefortovas cietumā. Pratināšanās viņš neatzina savu vainu par spīti spīdzināšanām. PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija Knoriņam piesprieda nāvessodu, kas izpildīts Komunarkas poligonā pie Maskavas 1938. gada 29. jūlijā.

Reabilitēts 1955. gadā. No 1965. līdz 1991. gadam Knoriņa vārdā bija nosaukta Salaspils iela Rīgā.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Вильгельм Георгиевич Кнорин hrono.ru 

Kategorija:Cēsu novadā dzimušie
Kategorija:Padomju politiķi
Kategorija:Marksisti
Kategorija:Komunisti
Kategorija:Nogalinātie politiķi
Kategorija:Latviešu revolucionāri
Kategorija:Komunarkas poligonā nošautie un apraktie