Valdemārs I Lielais

Valdemārs I Lielais (; dzimis , miris ) bija Dānijas karalis no 1157. gada līdz savai nāvei 1182. gadā.

 Dzīvesgājums 
Dzimis Dānijas karaļa Erika I vecākā dēla Knuda Lavarda un viņa sievas Kijivas Ingeborgas ģimenē. Vēl pirms Valdemāra dzimšanas viņa tēvu nogalināja Zviedrijas karalis Magnuss Stiprais. Pats Valdemārs nosaukts par godu savam vectēvam - Kijivas lielkņazam Vladimiram Monomaham. Vēl pirms savas valdīšanas Valdemārs I sadraudzējās ar nākamo arhibīskapu un karaļa padomdevēju Absalonu.

1146. gadā, kad Valdemāram bija piecpadsmit gadu, karalis Eriks III atteicās no troņa. Izcēlās pilsoņu karš. Bez Valdemāra uz troni pretendēja Svens III un Knuds V. Pilsoņu karš ilga kādus desmit gadus. 1157. gadā visi trīs pretendenti nolēma satikties, lai sadalītu ietekmi. Dzīru laikā Knuds V nogalināja Svenu, tomēr Valdemāram un Absalonam izdevās izglābties. 1157. gadā notika Kauja Grates tīrelī, kurā Valdemārs sakāva Knuda karaspēku. Pats Knuds kaujā krita un Valdemārs kļuva par vienīgo troņa pretendentu.

1158. gadā Absalons tika iecelts par Roskildes bīskapu. Valdemārs I devās karagājienā pret vendiem, kuru dažkārt siroja piekrastē. 1168. gadā viņš ieņēma vendu galveno svētvietu Arkonu. Vendi bija spiesti pieņemt kristietību un nokļuva atkarībā no dāņiem. Valdemāra valdīšanas laikā nostiprinājās Dānijas valsts, kuras varas zenīts iekrita Valdemāra I dēla Valdemāra II laikā.

Kategorija:Dānijas monarhi
Kategorija:Estridsenu dinastija
Kategorija:1131. gadā dzimušie
Kategorija:1182. gadā mirušie