Pēteris Blaus

Pēteris Blaus ( — ) bija Latvijas žurnālists, politiķis un sabiedrisks darbinieks. "Jaunāko Ziņu" redaktors (1937-1940), PSRS slepeno dienestu aģents (no 1936).

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā bija nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputāts, kā arī Latvijas sabiedrisko lietu ministrs un Latvijas PSR Augstākās padomes Prezidija sekretārs. Dzejnieka un žurnālista Pētera Blaua dēls.

 Biogrāfija 
 Izglītība un dzīve starpkaru periodā 
Dzimis  Ērgļu pagastā. Mācījās Rīgas zēnu reālskolā, 1918. gadā sāka studēt arhitektūru Baltijas Tehniskā augstskolā. Brīvības cīņu laikā brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā, pēc kara beigām līdz 1921. gadam studēja Latvijas Universitātē, vēlāk strādāja par žurnālistu. Vienlaikus no 1929. gada bija 5. Rīgas aizsargu pulka rotas komandieris,  piedalījās Ulmaņa apvērsumā — viņa pulka sakaru bataljons ieņēma Strādnieku namu un padzina SSS jeb Strādnieku sporta savienību.
No 1937. līdz 1940. gadam bija "Jaunāko Ziņu" redaktors.

 Latvijas okupācija un arests 
No aptuveni 1936. gada Pēteris Blaus bija NKVD Rīgas rezidentūras aģents ar segvārdu "Sabiedriskais darbinieks" (). Pēc padomju okupācijas sākuma 1940. gada jūnijā kļuva par sabiedrisko lietu ministru marionešu valdībā un sarakstīja līdzšinējā Ministru prezidenta Kārļa Ulmaņa atvadu runu. Piedalījies jūlija organizētajās, nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās Rīgas vēlēšanu apgabalā, ticis ievēlēts. Parakstījis dekrētu par vārdu "pilsonis" un "pilsone" lietošanu vārdu "kungs" un "kundze" vietā.

Pēc Latvijas inkorporācijas PSRS kļuvis par Latvijas PSR Augstākās padomes Prezidija sekretāru. 1941. gadā, sākoties Vācijas iebrukumam Padomju Savienībā, aizbēdzis uz Baškīriju, kur 1943. gadā apcietināts un  — notiesāts uz 15 gadiem par pretpadomju organizācijas "Latviešu centrs" izveidošanu un vadīšanu. Par īsto soda iemeslu tiek uzskatīts tas, ka Blaus ļāva no Latvijas aizbēgt savam draugam un priekštecim ministra amatā — Alfredam Jēkabam Bērziņam.

 Dzīve pēc atbrīvošanas 
Pēteris Blaus tika atbrīvots no apcietinājuma 1955. gada maijā. Viņš kļuva par korespondentu laikrakstu un radio redakcijā "Par atgriešanos Dzimtenē", kur strādājis līdz 1957. gada septembrim.  PSRS Augstākā Tiesa konstatēja, ka "Latviešu centrs" nav pastāvējis un reabilitēja Blauu. 1957. gadā viņš kļuva par Latvijas Žurnālistu savienības organizācijas biroja (vēlāk — LPSR Žurnālistu savienības) vadītāju.  PSKP CK komisijas pārstāvis Ļebedevs nacionālkomunistu sagrāves kampaņā minēja arī Pēteri Blau, kā rezultātā Blaus zaudēja amatus.

Miris 1971. gada 6. janvārī Rīgā.

 Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira 
 Viestura ordenis, 4. šķira 
 Aizsargu nopelnu krusts

 Atsauces 

Kategorija:1900. gadā dzimušie
Kategorija:1971. gadā mirušie
Kategorija:Latvijas sabiedrisko lietu ministri
Kategorija:Latvijas Universitātes absolventi
Kategorija:Latvijas žurnālisti
Kategorija:LKP biedri
Kategorija:Latviešu spiegi
Kategorija:Tautas Saeimas deputāti
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Kategorija:Viestura ordeņa virsnieki
Kategorija:Madonas novadā dzimušie