Advanced Extremely High Frequency

Advanced Extremely High Frequency jeb AEHF (no  "Attīstīta ekstremāli augsta frekvence") ir ASV Gaisa spēku Gaisa spēku kosmosa pavēlniecības sakaru pavadoņu sistēma. Pavadoņi paredzēti drošiem sakariem ASV Bruņotajiem spēkiem, Britu Bruņotajiem spēkiem, Kanādas Spēkiem un Nīderlandes Bruņotajiem spēkiem.

Sākotnēji bija plānots, ka sistēma sastāvēs no četriem kosmiskajiem aparātiem ģeostacionārajā orbītā. 2012. gadā tika sākti darbi pie vēl divu pavadoņu izgatavošanas.

AEHF sistēmas primārais kontraktors ir Lockheed Martin, kas izgatavo zemes segmentu, nodrošina pavadoņu platformu un atbild par visu sistēmu integrāciju. Northrop Grumman nodrošina derīgo kravu un asociētos komponentus. Visu projektu pārvalda Gaisa spēku kosmosa pavēlniecības MILSATCOM programmas birojs. AEHF sistēmu apkalpo Gaisa spēku 4. Kosmosa operāciju eskadrons, kas izvietots Šrīvera Gaisa spēku bāzē Kolorādo.

Pavadoņi var nodrošināt daudzus kanālus starp dažādās zemeslodes vietās (līdz 65° ziemeļu un dienvidu platuma) esošiem lietotājiem gan ar zemes stacijām gan termināliem. Starpsavienojumi starp pavadoņiem ļauj veikt sakaru seansus starp termināliem, neizmantojot zemes stacijas. Pavadoņiem ir nodrošināta aizsardzība pret signāla slāpēšanu un pārtveršanu. Sistēma spēj darboties arī kodolkara gadījumā, pavadoņi autonomi spēj risināt uz borta radušās problēmas.

AEHF nomainīs novecojušo Milstar sistēmu, bet būs savietojama ar Milstar iekārtām. Pavadoņu raidītāji darbojas frekvencē 44 GHz augšupsaitē (EHF joslā) un 20 GHz lejupsaitē (SHF joslā). Katram pavadonim ir 14 antenas, no kurām divas izmanto divpusēju kanālu izveidošanai ar citu pavadoni.

 Pavadoņi 
Pēc tam, kad līgums par AEHF sistēmas izveidi tika noslēgts 2000. gadā, pirmo pavadoni bija paredzēts palaist 2006. gadā. Programma tika pārstrukturēta 2004. gadā, kad Nacionālā drošības aģentūra laikā nebija piegādājusi šifrēšanas aparatūru. Tādējādi pirmo trīs AEHF starti tika pārplānoti uz 2008., 2009. un 2010. gadu.

AEHF 1 starts vairākkārt tika pārcelts, līdz tika palaists 2010. gada augustā. Tas tika ievadīts sākotnējā orbītā, bet orbītas pacelšanai paredzētais dzinējs neiedarbojās. Sākotnēji plānoto 100 dienu laikā bija nepieciešami 14 mēneši, ģeostacionāro orbītu sasniedzot ar nelieliem orientācijas kontroles dzinējiem un jonu dzinēju. Vēlāk tika secināts, ka aizsprostojusies dzinēja oksidētāja pievades caurule, visticamāk tajā iekļuvis mazs auduma gabals ražošanas procesā.

Nākamo pavadoņu starti tika aizkavēti, lai veiktu dzinēja papildu pārbaudes. 2012. gada maijā startēja AEHF 2.

AEHF sistēmas pavadoņu uzskaitījums:
 Kārtas numurs  Oficiālais nosaukums Starta datums Nesējraķete GEO punkts Piezīmes 1 USA-214  Atlas V/531 69° R Pēc starta sabojājās galvenais dzinējs, ģeostacionāro orbītu sasniedza ar orbitālā stāvokļa uzturēšanas un jonu dzinēju 2 USA-235  Atlas V/531 40° R (?) 3 USA-246  Atlas V/531   4 USA-288  Atlas V/551   5 USA-292  Atlas V/551    6  plānots 2019. gadā   

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 AEHF Losandželosas Gaisa spēku bāzes vietnē 
 AEHF Northrop Grumman vietnē 
 AEHF Lockheed Martin vietnē