Ilmārs Lazovskis

Ilmārs Lazovskis (dzimis , miris ) bija latviešu medicīnas doktors, profesors. Sniedzis ieguldījumu medicīnas terminoloģijas un iekšķīgo slimību nozares izaugsmē Latvijā.

 Dzīvesgājums 
Dzimis  Rīgā. Mācījās Rīgas 1. vidusskolā, studēja Rīgas Medicīnas institūtā (1950—1956), strādāja Gulbenes slimnīcā (1956—1959), pēc tam studēja RMI aspirantūrā Kristapa Rudzīša vadībā (1959—1962). 
1964. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju. Papildinājās Edinburgā un Londonā (1971—1972). No 1977. gada Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisijas Medicīnas terminoloģijas apakškomisijas vadītājs. 1978. gadā I. Lazovskis aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju, tajā pašā gadā viņu ievēlēja par RMI profesoru. 1980. gadā viņš bija Lincas universitātes slimnīcas Krankenhaus der Elisabethinen viesprofesors Austrijā.

I. Lazovskis bija RMI Fakultātes terapijas katedras un klīnikas vadītājs (1972—1995), pēc tam Paula Stradiņa klīniskās universitātes slimnīcas 1. Iekšķīgo slimību klīnikas vadītājs (1995—1998). 

Atmodas laikā iesaistījās Latvijas Tautas frontē. 1989. gadā bijis iekļauts izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā.No grāmatas "Ivars Ķezbers DURVĪS. Tā tas bija", citēts  Izolējami 'X stundā' — slepens dokuments ar arestējamiem Atmodas laika latviešiem delfi.lv 2015. gada 5. maijā
Bija Latvijas Ārstu biedrības pirmais viceprezidents pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadu sākumā. Latvijas Nacionālā Neatkarības Kustība (LNNK) 1993. gadā viņu izvirzīja valsts prezidenta amatamhttp://tautastribunals.eu/?p=4728, bet Lazovskis atsacījās izvirzījumu pieņemt. Saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni 1995. gadā un no 1995. līdz 1999. gadam Triju Zvaigžņu ordeņa domes loceklishttp://www.apinis.lv/books/100%20LV%20web/100%20LV%2076%20Ilm%C4%81rs%20Lazovskis.pdf.
1998. gadā Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs un LZA viņam piešķīra Paula Stradiņa balvu.

Miris  Rīgā.

 Darbi 
 Kamēr vēl: publicistikas izlase. (sast. Arnis Vīksna). Rīga: Nacionālais apgāds, 2005. - 447 lpp.
 Klīniskie simptomi un sindromi. Rīga:	Nacionālais medicīnas apgāds, 2001. - 1184 lpp.
 Kā atklāt un ārstēt nieru slimības. (kopā ar Aivaru Pētersonu un Egilu Vēverbrantu, 1998)
 Praktiskā nefroloģija. (kopā ar Uldi Brūveri un Hariju Čerņevski, 1990)
 Praktiskā reimatoloģija. (kopā ar Ivaru Siliņu, 1988)
 Iekšķīgo slimību pamati. Rīga: Zvaigzne, 1985. - 416 lpp.
 Veselība un slimības: kā mēs tās veicinām. Rīga: Zinātne, 1983. - 62 lpp.
 И. Р. Лазовскис. Справочник клинических симптомов и синдромов. Maskava: Медицина, 1981. - 511 lpp. (krieviski)
 Klīniskie simptomi un sindromi. Rīga:	Zvaigzne, 1971. - 837 lpp. (latviski un krieviski)

 Apbalvojumi un pagodinājumi 
 LZA korespondētājloceklis (1990), īstenais loceklis (1992),
 Triju Zvaigžņu ordenis (1995),
 LZA Paula Stradiņa balva (1997),
 AML Kristapa Rudzīša balva (1999),
 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīme (2003).

 Atsauces 

Kategorija:1931. gadā dzimušie
Kategorija:Rīgā dzimušie
Kategorija:2003. gadā mirušie
Kategorija:Latvijas mediķi
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Kategorija:Rīgas Medicīnas institūta absolventi
Kategorija:Rīgas Stradiņa universitātes darbinieki