Ludvigs Bolšteins

Ludvigs Bolšteins (dzimis , miris ) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1935), Aizsargu priekšnieks (1925-1928), Robežapsardzes priekšnieks (1928-1940). Lāčplēša Kara ordeņa II un III pakāpes kavalieris.

 Dzīvesgājums 
Dzimis  Sesavas pagastā meldera ģimenē. 1907. gadā beidza mācības Jelgavas ģimnāzijā, 1912. gadā absolvēja Pēterburgas Universitātes Fizikas matemātikas fakultātes dabaszinātņu nodaļu. Obligātajā Krievijas Impērijas armijas karadienestā no 1912. gada oktobra līdz 1913. gada novembrim. Sākoties Pirmajam pasaules karam, atkal iesaukts armijā. Kara sākumā dienēja Daugavgrīvas cietoksnī, 1915. gadā piedalījās latviešu strēlnieku bataljonu organizēšanā. Karoja 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljonā (vēlāk pulkā), sākumā kā karodznieks (praporščiks), piedalījās Ziemassvētku kaujās. Apbalvots ar Sv. Annas III, IV šķiras un Sv. Staņislava III šķiras ordeņiem, dienestu beidzis štābskapteiņa pakāpē.

Pēc boļševiku nākšanas pie varas Bolšteinu Cēsīs arestēja, tomēr viņš izbēga no apcietinājuma un nokļuva Maskavā, kur kopā ar savu bijušo komandieri Frīdrihu Briedi iestājās Savinkova vadītajā pagrīdes "Dzimtenes un brīvības aizsardzības savienībā". Pēc organizācijas sagrāves Bolšteins atgriezās Latvijā un 1918. gada 28. decembrī iestājās topošajā Latvijas armijā. Liepājā piedalījās latviešu karaspēka vienību formēšanā, vēlāk Kalpaka bataljona sastāvā cīnījās frontē. Bija Jāņa Baloža Atsevišķas latviešu brigādes štāba priekšnieks. 12. jūlijā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1919. gada 9. augustā Bolšteinu iecēla par 9. Rēzeknes kājnieku pulka komandieri. Vadīja pulku cīņās pret bermontiešiem. Uzreiz pēc Rīgas atbrīvošanas, 14. novembrī, Bolšteinu paaugstināja par pulkvedi. Vēlāk ar savu pulku cīnījās Latgales frontē pret Sarkano armiju.

Demobilizējās 1920. gada 15. septembrī un saimniekoja savā jaunsaimniecībā Bērzmuižas pagasta Bērzes muižas centrā - "Sauliešos", bija Dobeles aizsargu bataljona komandieris. 1925. gada februārī viņu iecēla par aizsargu nodaļas priekšnieku, kur viņš izcēlās ar sistēmiskām reformām, bet 1928. gada aprīlī par Robežapsardzības (no 1935. — Robežsargu brigādes) priekšnieku. 1928. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa II pakāpi un III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1935. gadā paaugstināts par ģenerāli.

Jau 1940. gada jūnija sākumā Bolšteins bija informēts par PSRS bruņoto spēku koncentrāciju Latvijas pierobežā. 1940. gada 15. jūnijā Bolšteins, saņemot ziņas par Masļenku robežincidentu, izsaucies "Viss pagalam!".Daugavas Vanagi, Nr. 3, 1942. g. 28. aug. 8. lpp. Viņš piedalījās Robežapsardzības komisijā, kas devās izmeklēt incidenta apstākļusBrīvā Zeme, Nr. 134, 1940. g. 17. jūn. 11. lpp un vēlāk ziņoja par pieredzēto Armijas štābā. Paredzot tuvojošos iebrukumu un ņemot vērā sev zināmo slepeno informāciju, Bolšteins piedāvāja vadībai, ka valsti atstās, taču saņēma pavēli palikt Latvijā, ko arī izpildīja.

20. jūnijā kļuva zināma jaunas valdības izveide un tās sastāvs un 21. jūnijā bija paredzēts nodot tai pilnvaras, tostarp Bolšteinam tiekoties ar jauno Iekšlietu ministru Vili Lāci. Padotie Bolšteina uzvedību 21. jūnijā raksturojuši kā uzkrītoši jautru, 10 no rīta viņš kopā ar savu štāba priekšnieku pulkvedi V. Kalniņu devās tikties ar jauno Iekšlietu ministru. Pēc 15-20 minūtēm pulkvedis Kalniņš no tikšanās atgriezās viens un pēc mirkļa no Bolšteina kabineta atskanēja šāviena troksnis. Ģenerālis Ludvigs Bolšteins, atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, laupīja savu dzīvību 1940. gada 21. jūnijā savā darba kabinetā.

Ģenerālis Bolšteins atstāja vairākas pirmsnāves vēstules, tostarp savai mātei, tajā rakstot:

Vienā no pirmsnāves vēstulēm, kas adresēta vienīgi savai priekšniecībai, neskaidrojot, kas ar to domāts, Bolšteins skaidroja savu rīcību:

Bolšteina nāves apstākļi publiski tika noklusēti, paziņojot tikai par pašu faktu.Daugavas Vēstnesis, Nr. 142, 1940. gad 22. jūn. 7. lpp. Ar pilnu militāru godu Bolšteins tika apbedīts Rīgas Brāļu kapos un jau vēlāk, Lielvācijas okupācijas periodā, nāca gaismā informācija, ka Bolšteins pats sev atņēmis dzīvību.

 Apbalvojumi 
 Sv. Staņislava ordenis (III šķiras)
 Sv. Annas ordenis (III un IV šķiras)
 III šķiras Lāčplēša Kara ordenis
 Francijas Goda Leģiona ordenis (kavalieris)
 Somijas aizsargu krusts (1926)
 I šķiras Somijas Baltās rozes ordenis (1926)
 Polijas Nopelnu krusts (zelta) (1927)
 II šķiras Lāčplēša Kara ordenis (1928)
 70px III šķiras Triju Zvaigžņu ordenis (1928)
 70px Aizsargu Nopelnu krusts (1928)
 Igaunijas aizsargu Ērgļa krusts (1930)Par Igaunijas valsts apbalvojumu Ērgļa krusts kļuva 1936. gadā
 70px II šķiras Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordenis (1931)
 III pakāpes Polijas Polonia Restituta ordenis (1937)
 II šķiras Triju Zvaigžņu ordenis (1937)

 Literatūra 
 Latvijas armijas augstākie virsnieki (1918-1940), biogrāfiska vārdnīca (sast. Ēriks Jēkabsons, Valters Ščerbinskis); Latvijas Valsts vēstures arhīvs. 

 Piezīmes un atsauces 

 Ārējās saites 

 Ludviga Bolšteina L.k.o.k. biogrāfija

Kategorija:Jelgavas novadā dzimušie
Kategorija:Latviešu strēlnieku virsnieki
Kategorija:Dzimtenes un brīvības aizsardzības savienības biedri
Kategorija:Latvijas ģenerāļi
Kategorija:Staņislava ordeņa kavalieri
Kategorija:Annas ordeņa kavalieri
Kategorija:Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Ar Goda Leģiona ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar Somijas Baltās Rozes ordeni apbalvotie
Kategorija:Pašnāvību veikušās militārpersonas
Kategorija:Rīgas Brāļu kapos apbedītie