Hendriks Lorencs

Hendriks Antons Lorencs (, dzimis , miris ) bija nīderlandiešu fiziķis, kas 1902. gadā kopā ar Pīteru Zēmani saņēma Nobela prēmiju fizikā. Nobela prēmiju viņš saņēma par pētījumiem, kā magnētiskais lauks ietekmē starojumu. Viņš kopā ar Zēmani izskaidroja Zēmaņa efektu.

Izsrādājis Lorenca transformāciju teoriju, ko vēlāk pielietoja Alberts Einšteins, lai aprakstītu laiktelpu.

Lorenca vārdā nosaukts spēks, ar kādu elektromagnētiskais lauks darbojas uz kustībā esošu punktveida lādiņu (Lorenca spēks).

Lorencs studēja Leidenes universitātē, kur arī strādāja par pasniedzēju no 1877. līdz 1910. gadam. No 1910. gada bija Teilersa muzeja Hārlemā kurators. Pēc Pirmā pasaules kara strādāja vairākās valsts iestādēs.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Hendrika Lorenca biogrāfija Nobela prēmijas oficiālajā mājaslapā 

Kategorija:1853. gadā dzimušie
Kategorija:1928. gadā mirušie
Kategorija:Nīderlandiešu fiziķi
Kategorija:Nobela prēmijas laureāti fizikā
Kategorija:Gelderlandē dzimušie