Ruta Marjaša

Ruta Šaca-Marjaša (dzimusi , mirusi ) bija Latvijas ebreju izcelsmes advokāte, rakstniece, dzejniece un politiķe. LR Augstākās Padomes, kā arī 5. un 6. Saeimas deputāte. Bijusi Latvijas Komunistiskās partijas un «Latvijas Ceļa» biedre.

 Biogrāfija 

Ruta Šaca piedzima  Rīgā jurista un rakstnieka Makša Šaca-Aņina ģimenē.

Skolas gaitas uzsāka Rīgas Valda Zālīša 1. pamatskolā, kur iemācījās latviešu valodu. Sākoties Otrajam pasaules karam, viņa ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Krievijas PFSR, kur turpināja mācības. 1945. gadā, kad karš beidzās, ģimene atgriezās Rīgā. Šaca pabeidza Rīgas 10. vidusskolu un iestājās Latvijas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē.

1950. gadā Ruta Šaca palika bez darba, jo tēvs tika turēts aizdomās kā «ebreju buržuāziskais nacionālists». 1953. gadā 18. februārī viņas vecāki vienlaicīgi tika arestēti, bet tā pašā gada 28. aprīlī atbrīvoti.

Ruta Šaca, laulībā Marjaša, par advokāti nostrādāja 33 gadus un bija Advokātu kolēģijas locekle. 1984. gadā aizgāja pensijā.

Pēc tam, kad Marjaša aizgāja pensijā, viņa sāka apkopot sava tēva literāro mantojumu un arhīvu. 1995. gadā viņa izdeva grāmatu par savu tēvu. 2003. gadā viņa publicēja grāmatu "Manas atmiņas kaleidoskops" par savu un savas paaudzes dzīvi. Piedalās biedrības "Aspazijas mantojums" darbā. Tulkojusi vairākus Aspazijas dzejoļus krievu valodā. Ir iznākuši četri Rutas Marjašas dzejoļu krājumi.

Ruta Marjaša nomira , izvadīšana notika  Rīgas krematorijā.

 Sabiedriskā un politiskā darbība 
Ruta Marjaša bija Latvijas Komunistiskās partijas biedre no 1951. gada līdz 1990. gadam.

1988. gadā viņa piedalījās Latvijas Ebreju kultūras biedrības dibināšanā un Latvijas Tautas frontes (LTF) grupas izveidošanā tajā. Tāpat viņa ir piedalījusies Latvijas Nacionālo kultūras biedrību asociācijas dibināšanā un Tautu foruma sarīkošanā 1988. gada decembrī kopā ar Itu Kozakeviču, Romualdu Ražuku u.c. LTF 2. kongresā ievēlēta Revīzijas komisijas sastāvā, kuras uzdevumā regulāri piedalījusies LTF valdes sēdēs.

1989. gadā kā LTF kandidāte ievēlēta Rīgas Kirova rajona (tagad — Centra rajons) Tautas deputātu padomē, bet 1990. gada martā — Latvijas PSR Augstākajā Padomē. Pārtulkoja krieviski  deklarāciju «Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu», balsoja par šīs deklarācijas pieņemšanu. Darbojās LR AP Cilvēka tiesību un nacionālo jautājumu komisijā.

1993. gadā bija apvienības «Latvijas Ceļš» dibinātāju skaitā, no tās saraksta ievēlēta 5. Saeimā. Viņa bija Juridiskās komisijas priekšsēdētāja biedre. 1995. gadā nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās, taču nākamajā gadā kļuva par 6. Saeimas deputāti Aivara Endziņa vietā, kad viņš tika ievēlēts par Satversmes tiesas priekšsēdētāja vietas izpildītāju. Bijusi Juridiskās, kā arī Mandātu un iesniegumu komisijas priekšsēdētāja biedre.

1998. gadā nekandidēja 7. Saeimas vēlēšanās. No 1998. gada novembra līdz 1999. gada novembrim strādāja par konsultanti «Latvijas Ceļa» frakcijā 7. Saeimā. No 1995. gada rudens līdz 2005. gada vasarai darbojās kā eksperte — Latvijas pārstāve Eiropas Padomes komisijā pret ksenofobiju, rasismu, neiecietību (ECRI).

 Apbalvojumi 
1995. gadā apbalvota ar IV pakāpes Triju Zvaigžņu ordeni, bet 2000. gadā — ar III pakāpes.

 Atsauces 

Kategorija:1927. gadā dzimušie
Kategorija:2016. gadā mirušie
Kategorija:Rīgā dzimušie
Kategorija:Latvijas ebreji
Kategorija:LKP biedri
Kategorija:"Latvijas Ceļa" politiķi
Kategorija:LR Augstākās Padomes deputāti
Kategorija:5. Saeimas deputāti
Kategorija:6. Saeimas deputāti
Kategorija:Krievu valodā rakstošie
Kategorija:Latvijas advokāti
Kategorija:Latvijas dzejnieki
Kategorija:Latvijas rakstnieki
Kategorija:Latvijas Universitātes absolventi
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki