Dobeles apriņķis

Dobeles apriņķis (, ) bija administratīva vienība Kurzemes guberņas (1819—1918), īslaicīgi Kurzemes un Zemgales hercogistes (1918) un Latvijas SPR (1919), līdztekus Latvijas Republikas (1918—1920) sastāvā.

 Ģeogrāfija 

Dobeles apriņķa teritorijas pamatā guļ augšdevona dolomīts, smilšakmens un glūdas, bet zemes virsū tie redzami tikai dziļāko upju ielejās. Īsto zemes virsu ieņem glaciālie materiāli un to pārskalojumi; no tiem sastāv arī reljefa formas. Pēc reljefa formām un zemes virskārtas sastāva apriņķī var atšķirt trīs atšķirīgus apvidus: gala morēnu pauguraini rietumu malā, māla līdzenumu dienvidu daļā un un smilts līdzenumu ziemeļu daļā.

 Kurzemes guberņas sastāvā 
Dobeles apriņķis tika izveidots 1819. gada teritoriāli administratīvās reformas rezultātā, pārdēvējot Dobeles pilskunga tiesu (Hauptmannschaft Doblen, Добленское гауптманство) par apriņķiА. Орановский. Материалы для географии и статистики России: Курляндская губерния. Pēterburga, 1862..

Līdz 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanai apriņķī bija viens miests (Kronflecken) un četri draudžu novadi:
 Dobeles miests,
 Jelgavas draudzes novads (Kirchspiel Mitau), 
 Dobeles draudzes novads (Kirchspiel Doblehn),
 Mežmuižas draudzes novads (Kirchspiel Gränzhof), 
 Sesavas draudzes novads (Kirchspiel Sessau).

1912. gadā Dobeles apriņķī ietilpa 33 pagasti un 1 pilsēta:Adolf Richters. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Band 2. Kurland. Riga 1912

 Topogrāfiskās kartes 
</center>

 Latvijas Republikas sastāvā 
1920. gada 31. maija Ministru kabineta sēdē pieņēma rīkojumu Dobeles apriņķi pārdēvēt par Jelgavas apriņķi.Ministru kabineta sēde  Latvijas Sargs — 1920.gada 2.jūnijs 
Pēc citiem avotiem Dobeles apriņķi pārdēvēja par Jelgavas apriņķi jau 1889. gadā, tomēr līdz 20. gadsimta 20. gadu sākumam lietoja abus nosaukumus
Skatīt Latvijas Padomju enciklopēdija. — 5.2. sējums. — 29.lpp un Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона - т. Xa- 1893 - с. 815; доп. т. Ia - 1905 - с. 694 

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Митавский уезд (бывший Добленский) - Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона -  т. XIX - 1896 - с. 456—458