Pēteris Sniķers

Pēteris Augusts Sniķers (dzimis , miris ) bija latviešu dermatovenerologs, 2. latviešu strēlnieku brigādes kara ārsts, vēlāk ģenerālis, medicīnas organizators, Latvijas Universitātes profesors, mākslas vērtību kolekcionārs un mecenāts. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīves laikā Sniķers savāca lielu mākslas darbu kolekciju, kurā bija 366 izcilu krievu (Aivazovskis, Repins, Levitāns, Vereščagins, Vrubels) un latviešu gleznotāju (Rozentāls, Purvītis, Ūders, Grosvalds, Tillbergs, Strunke, Štrāls, Irbe) darbi un citi mākslas priekšmeti.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1875. gada 7. decembrī  (25. novembrī pēc vecā stila) Skultes pagasta "Kazbuļos" kā Mārtiņa Sniķera un Trīnes dēls astoņu bērnu ģimenē.Skultes ev. lut. draudze. - 1876. gadā kristīto reģistrs. - Nr.1 Brālis un māsa - ārsti Reinholds Sniķers (1893-1953) un Alma Sniķers (1897-1971).
No 1886. līdz 1888. gadam P. Sniķers mācījās Skultes pagasta un draudzes skolās, tad līdz 1893. gadam Leokādijas fon Freitāgas-Loringhofenas Skultes muižas proģimnāzijā,Māra Grudule LEOKĀDIJAI FON FREITĀGAI-LORINGHOFENAI – 180! pēc tam Rīgas Nikolaja ģimnāzijā. 
No 1896. līdz 1901. gadam viņš studēja Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā, pēc studiju beigšanas strādāja par profesora Timofeja Pavlova asistentu un papildinājās Berlīnes un Parīzes dermatoveneroloģijas un uroloģijas klīnikās. 1904. gadā Pēteris Sniķers aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par papulonekrotiskā tuberkulīna būtību", kurā aprakstīja tuberkulīna ādas raudzes diagnostisko nozīmi. Studiju laikā Pēterburgā kļuva par latviešu studentu korporācijas Fraternitas Petropolitana biedru.
Pēc tam viņš pārcēlās uz Rīgu un no 1905. līdz 1914. gadam strādāja par Rīgas kara hospitāļa ādas un venerisko slimību nodaļas vadītāju. 1912. gadā Sniķers ieguva pulkveža pakāpi un 1914. gadā papildinājās Vīnes klīnikās.

Pirmā pasaules kara sākumā pulkvedis Sniķers vadīja vairākus Krievijas Impērijas armijas kara hospitāļus. 1916. gadā viņš kļuva par 2. latviešu strēlnieku brigādes galveno ārstu un vadīja ievainoto un slimo latviešu karavīru ārstēšanu un veica medicīnas dienesta organizēšanu Ziemassvētku kauju laikā. Paralēli tam viņš lasīja lekcijas Tērbatas Universitātes medicīnas studentiem kā ādas un venerisko slimību kursa privātdocents. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada sākumā P. Sniķers demobilizējās no Krievijas armijas un vadīja Rīgas pilsētas 1. slimnīcas Ādas un venērisko slimību nodaļu.

Jau 1919. gada 14. jūlijā Pēteris Sniķers kopā ar filozofu Paulu Dāli un agronomu Pēteri Nomali iesniedza Latvijas izglītības ministram Kārlim Kasparsonam dokumentu par Latvijas Augstskolas izveides nosacījumiem. 1919. gada 5. septembrī P. Sniķeru ievēlēja par augstskolas dermatoveneroloģijas privātdocentu. 1921. gadā viņš nodibināja Latvijas Baltā Krusta biedrību prostitūcijas ierobežošanai. 1923. gadā viņu ievēlēja par profesoru un dermatoveneroloģijas klīnikas vadītāju Rīgas 1. pilsētas slimnīcā. 1923. gadā Sniķeru paaugstināja par Latvijas armijas ģenerāli un Kara sanitārās pārvaldes priekšnieku. 1933.-1935. gadā un 1937.-1939. gadā viņš bija LU Medicīnas fakultātes dekāns. Fraternitas Metropolitana biedrsIevērojamākie metropolitāņi

1940. gadā Pēteris Sniķers pārcieta smadzeņu trieku un nomira 1944. gada 5. vai 6. decembrī Otrā pasaules kara laikā īsi pēc tam, kad PSRS karaspēks atkal bija okupējis Rīgu.Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs
Viņa mājā Visbijas prospektā 7 Latvijas PSR laikā ēkā izvietojās Rīgas 47. septiņgadīgā skola, vēlāk 5. internātpalīgskola, taɡad SIA "Alpha Shipping Company" un Šrilankas goda konsulāts.

 Piemiņa 
1993. gadā pie viņa nama Brīvības ielā 39 Rīgā atklāja piemiņas plāksni. 1995. gadā nodibināta piemiņas medaļa, kuras otrā pusē ir korporācijas Fraternitas Metropolitana ģerbonis.S. Rusmanis. Neiepazītā Latvija. - 32.lpp.

 Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, 2. un 3. šķira

 Publikācijas 
 Mājieni jaunekļiem (1905)
 Lipīgās slimības (1915)
 Karš un veneriskās slimības (1917)
 Laulība un dzimuma slimības (1920)
 Dzimuma (venerisko) slimību nozīme un to iespaids uz Latvijas nākotni (1922)
 Kā izsargāties no veneriskām slimībām (1923)
 Veneriskās slimības un prostitūcija Latvijā (1926)

 Literatūra 
 Latviešu konversācijas vārdnīca, XX sējums, 1939-1940
 Pēteris Sniķers. Populārā medicīnas enciklopēdija, Latvijas medicīnas darbinieku biogrāfijas. — 2.izd. — Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1984. 
 Vīksna, Arnis. Pēteris Sniķers: 1875-1944. Pa ārstu takām. — Rīga: Avots, 1990. — 82.-83.lpp.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Latvijas mediķi
Kategorija:Latvijas medicīnas zinātnieki
Kategorija:Latvijas Universitātes darbinieki
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Latvijas ģenerāļi
Kategorija:Limbažu novadā dzimušie