Kalves zeme

Kalves zeme (), vai Kalvene (rakstos: Calve, Calre vai Calven) bija sēļu zeme līdz 13. gadsimta vidum, kad to iekļāva Livonijas ordeņa valsts teritorijā.

Rietumos tā robežojās ar Medeni (sēliski — "mežu zemi"), ziemeļos ar Sēleni, bet austrumos ar Alekteni. Uz dienvidiem atradās Nalsenes robežzemes (Pelone un Maleisine).

 Vēsture 
Pirmo reizi vēsturiskajos rakstos Kalve pieminēta sakarā ar to, ka Jersikas ķēniņa Visvalža meita otrreiz apprecējusies ar Johanu no Bardevišas (Johannes de Bardewisch),Friedrich Georg von Bunge (Hrsg.): Liv-, Est- und Curländisches Urkundenbuch 3. Reval, 1857; Seite 21, Nummer 101a kas adoptēja viņas pirmā vīra Konrāda dēlu un laikā starp 1224. un 1257. gadu kļuva par Ikšķiles un Kalves piļu īpašnieku un Rīgas arhibīskapa Alberta II vasali.Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2 Estland, Seite 475-520 Tas netieši norāda uz Kalves zemes agrāko pakļautību Jersikas ķēniņam.

1251. gada 3. februārī Romas pāvesta kūrija pieņēma lēmumu likvidēt Zemgales bīskapiju un tās teritoriju pievienot Rīgas bīskapijai, tomēr Livonijas ordenis panāca, ka 1254. gada 23. maijā Romas pāvests Inocents IV sevišķi apstiprināja Livonijas ordeņa tiesības uz Alektenes, Kalves, Sēlenes, Medenes un Nīcgales pilīm un ciemiem.

Sēlijas dalīšanas laikā pretenzijas uz Kalves pilsnovadu pieteica arī Rīgas domkapituls, kas tikai 1256. gada vasarā atteicās no savām prasībām.Vienošanās starp Rīgas arhibīskapu, domkapitulu un Vācu ordeni par pakļauto zemju dalīšanu (1256)

Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā Kalvenes dienvidos esošo Pelones zemi iekļāva Žemaitijas kunigaitijas sastāvā.
Pēdējo reizi Kalves zeme pieminēta 1493. gadā kādā Livonijas ordeņa mestra Freitāga no Loringhofes  izdotā dokumentā par ordeņa vasaļu tiesībām uz zemi rietumos no Kalves (Calven) — starp Zalves, Susējas un Mēmeles upēm.1493. gada dokuments par Frīdaha Zelles tiesībām uz zemēm starp Zalves, Susējas un Mēmeles upēm  (vāciski)

 Teritorija 
Tiek uzskatīts, ka dokumentā minētais Kalves pilsnovads (no vārda "kalve" — "pakalns") atradies Augšzemes augstienes Sēlijas paugurvalnī uz dienvidiem no Sēlenes zemes.Hanswilhelm Haefs. Polen.

Pēc Indriķa ŠternaIndriķis Šterns. Latvijas vēsture 1180—1290. Krustakari. Latvijas vēstures institūta apgāds, Rīga 2002, 185., 429. lpp. uzskata Kalves zemes teritoriju mūsdienās daļēji aizņem Jēkabpils novads un Aizkraukles novada dienvidu teritoriju, bet tā dienvidu daļa iesniedzas mūsdienu Lietuvas teritorijā (Rokišķu rajons). Vienīgais pilskalns ar līdzīgu nosaukumu — Kaupres pilskalns atrodas Jēkabpils novada Ābeļu pagastā Ābeļu salā Daugavā.

Vilis Biļķins Kalves pili identificēja Lašu pagastā.V.Biļķins. Sēlija un Dienvidkursa. Mineapole, Sēļzemnieka apgāds, 1992, 20.-22. un 28.-29. lpp.

 Atsauces 

Kategorija:Sēlijas vēsture
Kategorija:Lietuvas vēsture
Kategorija:Sēlijas bīskapija
Kategorija:Zemgales bīskapija