Volodimirs Svjatoslavičs

Volodimirs Svjatoslavičs (senaustrumslāvu: Володимѣръ Свѧтославичь, , ; dzimis ap 960. gadu, miris ) bija Kijivas lielkņazs, kurš 988. vai 989. gadā Krimā pieņēma kristīgo ticību un sāka pārveidot rusu pagānu valsti Gardarīki par kristīgo Kijivas Krievzemi.

Kaut arī viņa kristītais vārds bija Vasilijs (), valdnieks turpināja lietot savu pagānisko vārdu "Valdemārs" jeb "Volodimirs". Krievu historiogrāfijā tiek godāts kā Volodimirs Lielais, Svētais Volodimirs un Volodimirs Kristītājs, bet biļinās — Vladimirs Krāšņā Saulīte (). Tā kā ieviesa kristietību Krievzemē pirms Lielās shizmas, arī katolismā tiek uzskatīts par vienu no svētajiem.

 Dzīvesgājums 
Volodimirs Svjatoslavičs bija Kijivas kagana Svjatoslava Igoreviča, kas vikingu sāgās dēvēts par Svenu, ārlaulības dēls no viņa sakara ar kņazienes Olgas kalponi Malušu. Svjatoslavs Igorevičs tomēr atzina Volodimiru par savu dēlu. Volodimirs piedzima kādā ciemā Pleskavas pievārtē, kur Olga par sodu bija izsūtījusi Malušu.Диба Ю. Історично-географічний контекст літописного повідомлення про народження князя Володимира Святославовича: Локалізація Будятиного села // Княжа доба. Історія і культура. Львів: Інститут українознавства ім. І. Крип'якевича НАН України. — Вип. VI. — С. 37-70Диба Ю. Батьківщина святого Володимира: Волинська земля у подіях X століття (Міждисциплінарні нариси ранньої історії Руси-України). — Львів: Видавництво «Колір ПРО», 2014. — 484 с.: іл. — (Серія «Невідома давня Україна». — 1) Olga vēlāk pieņēma mazgadīgo Vladislavu Kijivas galmā, kur ar viņa audzināšanu nodarbojās mātesbrālis Dobriņa. 969. gadā nomira Krievzemes kņaziene Olga un 970. gadā, aiziedams karagājienā uz Bizantiju (kurā viņš gāja bojā), Svjatoslavs atstāja par vietvalžiem savus dēlus, Jaropolku Svjatoslaviču — Kijivā, Oļegu Svjatoslaviču — Ovručā, bet Volodimiru — Novgorodā.

Kad Volodimirs valdīja Novgorodā, viņa karadraudzē bija no igauņu gūsta izpirktais norvēģu Vīkas provinces valdnieka Trigves Olafsona dēls Olafs, vēlākais karalis Olafs I. 977. gadā starp brāļiem izcēlās karš. Oļegs kaujās krita, Volodimirs aizbēga uz pie Norvēģijas valdnieka Hokona Sigurdsona (Håkon Sigurdsson), bet Jaropolks sāka valdīt visā Krievzemē. 980. gadā Volodimirs ar varjagu palīdzību atgriezās Krievzemē, padzina Jaropolka vietvaldi no Novgorodas, ieņēma Polocku, kur ar varu paņēma par sievu Jaropolkam apsolīto Rognedu Rogvolodovnu. Tajā pašā 980. gadā (citos avotos minēti arī citi gadi) Volodimirs ieņēma Kijivu, bet Jaropolks tika nogalināts.

Kļuvis par rusu valdnieku, Volodimirs 981. gadā vadīja karagājienu pret poļu kņazu Meško I un pakļāva Sarkanās Krievzemes (Galīcijas) zemi. 981.—982. gadā viņš uzbruka vjatičiem un piespieda viņus samaksāt meslus. 983. gadā Volodimirs rīkoja karagājienus pret jātvingiem, 984. gadā pret radimičiem, 985. gadā pret Volgas bulgāriem un hazāriem un apprecējās ar bulgāru valdnieka meitu, no kuras viņam piedzima divi dēli — Boriss un Gļebs. 988. gadā viņš iecēla savu dēlu Jaroslavu par Rostovas valdnieku. 988. gadā viņš pakļāva Donas lejteci, kur Tmutarakaņā iecēla savu dēlu Mstislavu par vietvaldi. 988. gadā Volodimirs pēc ilgāka aplenkuma ieņēma Bizantijai piederošo Taurijas Hersonesas pilsētu (krievu hronikās: Korsuņa, tagadējā Sevastopole) Krimas pussalā.

Austrumromas imperatora Bazileja II (valdīja 976.-1025.) sūtņi veda miera sarunas ar kņazu Volodimiru, kā rezultātā Hersonesa tika atdota grieķiem apmaiņā pret valdnieka māsu Annu. Viens no nosacījumiem bija kristīgās ticības pieņemšana, tādēļ turpat Hersonesā Volodimirs tapa kristīts. Pēc tam, kad Volodimirs ar Annu ieradās Kijivā, viņš piespieda kristīties arī savus padotos un vasaļus.

991. gadā Volodimirs devās karagājienā pret Dņestras horvātiem, bet 992. gadā atkārtotā karagājienā pret poļiem uz tagadējo Galīciju un Volīniju, kur dibināja Volodimiras pilsētu.

994.—997. gadā viņš no jauna devās karagājienā lejup pa Volgas upi pret Volgas bulgāriem. 997. gadā Kijivai uzbruka stepēs dzīvojošie pečeņegi, kas noslēdza savienību ar poļu kņazu Boļeslavu I un atkārtoti iebruka Vladimiram pakļautajās zemēs 1001. un 1013. gadā. Pēc Romas impērijas parauga Volodimirs licis stepē uz dienvidiem no Kijivas uzbērt zemes vaļņus (Змиевы валы) un ierīkot nocietinājumus Dņepras krastos. 1006.-1007. gadā Kijivā savā misijas braucienā pie pečeņegiem viesojās vācu mūks Bruno no Kverfurtes, kurš savā latīniski rakstītajā vēstulē Svētās Romas impērijas ķeizaram Heinriham II Vladimiru dēvēja par "Rusu vecāko" (senior Ruzorum).

Pēc kņazienes Annas nāves Volodimirs apprecējās vēlreiz, iespējams, ar Svētās Romas impērijas ķeizara Otto mazmeitu. Viņam pakļautajās zemēs pārvaldīja dēli no vairākām sievām, kas jau viņa dzīves laikā izraisīja ķildas. Par savu pēcteci Volodimirs izvēlējās Borisu un 1014. gadā viņa dēls Jaroslavs Vladimirovičs, kas bija Novgorodas valdnieks, atteicās maksāt tēvam meslus. Volodimirs nomira, gatavojoties karagājienam uz Novgorodu 1015. gada jūlijā.

 Krievzemes kristīšana 

Iesākumā Volodimirs valdīja kā skandināvu un senslāvu pagānu reliģiju piekritējs, un izveidoja Kijivā reliģisku kompleksu tradicionālajiem dieviem.

Vēlāk, kā vēsta leģendas, Volodimirs uzaicinājis gudrus vīrus no apkārtējām valstīm, lai izvēlētos kādu no reliģijām — islāmu, katolismu, jūdaismu. Pēc sarunas ar "grieķu filozofu" esot palicis pie pareizticības. Pēc hronikas ziņām, 987. gadā Volodimirs nolēma kristīties "pēc grieķu parauga". 988. gadā viņš ieņēma Taurijas Hersonēsu (mūsdienu Sevastopoles teritorijā), un pieprasīja par sievu Bizantijas princesi Annu, pretējā gadījumā draudot doties uz Konstantinopoli. Bizantieši piekrita, ja Volodimirs kristītos, kas arī tika izdarīts. Kijivā kristīšana noritēja salīdzinoši mierīgi, tomēr Novgorodā tauta sacēlās un kristietība tika ieviesta ar varu.

Tika nodibināta Konstantinopoles patriarhāta Kijivas metropolija. Volodimiram pieraksta arī baznīcas likumdošanas izveidi (Церковный Устав Владимира). Vladimira laikā sāka drukāt pirmās Krievzemes monētas — zelta zolotņikus un sudraba srebreņikus. Šajās monētās parādās Vladimira simbols — trijžuburis, kas mūsdienās attēlots Ukrainas valsts ģerbonī un ir tās simbols. Vladimira valdīšana un kristietības ieviešana saistīta arī ar izglītības un rakstības sākšanos Krievzemē. Uz valsti tika uzaicināti bizantiešu un bulgāru mūki no Atonas. Tika sākta arī mūra celtniecība, dibinātas pilsētas (Vladimira, Belgoroda u. c.).

 Pazīstamākie Vladimira bērni 
Pirms kristīšanās Volodimirs bija pazīstams kā "lielais netiklis" (, pēc Merzeburgas Tītmāra ziņām) — viņam bija apmēram 1000 piegulētāju dažādās pilsētas un bija vairākas oficiālas sievas. Pēc kristībām Volodimirs visas savas sievas esot atlaidis mājās. Zināms par 12 vai 13 Vladimira dēliem un vismaz 10 meitām.

 Svjatopolks Vladimirovičs, saukts par Nolādēto (Oкаянный) (ap 979 — 1019) — Kijivas liekņazs
 Izjaslavs Vladimirovičs (978/979 — 1001) — Polockas kņazs
 Jaroslavs Vladimirovičs, saukts par Gudro (Мудрый) (ap 978 — 1054) — Rostovas un Novgorodas kņazs, Kijivas lielkņazs
 Mstislavs Vladimirovičs, saukts par Drosmīgo (Храбрый) (ap 983 — 1036) — Tmutarakaņas un Čerņihivas kņazs
 Sudislavs Vladimirovičs (-1063) — Pleskavas kņazs
 Gļebs Vladimirovičs (ap 987 — 1015) — Muromas kņazs, kopā ar brāli Borisu kanonizēts, skat. Svētie Boriss un Gļebs
 Boriss Vladimirovičs (ap 986 — 1015) — Rostovas kņazs, kopā ar brāli Gļebu kanonizēts, skat. Svētie Boriss un Gļebs
 Dobroņega (-1087) — Polijas karaļa Kazimira I Atjaunotāja sieva

 Vladimira Svjatoslaviča ciltskoks 

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Kijivas Krievzeme
Kategorija:Kijivas lielkņazi
Kategorija:Rurika dinastija
Kategorija:960. gadā dzimušie
Kategorija:1015. gadā mirušie
Kategorija:Katoļu svētie
Kategorija:Pareizticīgo svētie