Sērūdeņradis

Sērūdeņradis (H2S) ir sēra un ūdeņraža binārais savienojums. Sērūdeņradis ir bezkrāsaina, indīga gāze ar raksturīgu ļoti nepatīkamu puvušu olu smaku.

Dabā bieži rodas mikroorganismiem sadalot organiskās vielas anaerobā vidē. Indīgs cilvēkiem un citiem dzīvniekiem. Tas inhibitē šūnu elpošanu līdzīgi cianīdiem. Saindēšanās simptomi — elpošanas traucējumi, krampji un nāve.  

 Iegūšana 
Laboratorijā sērūdeņradi iegūst, iedarbojoties ar skābēm (sālsskābi) uz dzelzs sulfīdu FeS.

 Molekulas uzbūve 
Sērūdeņraža molekulai ir leņķiska forma, tādēļ tā ir polāra. Kaut arī sērūdeņradis savā ziņā ir ūdens analogs ar daudz smagākām molekulām, tam ir daudz vājāk izteikta spēja veidot ūdeņraža saites, nekā ūdenim, tādēļ H2S normālos apstākļos ir gāze.

 Īpašības 
Sašķidrinātam sērūdeņradim pašjonizācija ir niecīga, bet ūdens šķīdumos tas jonizējas diezgan labi un veido vāju skābi, ko sauc par sērūdeņražskābi. Sērūdeņražskābes sāļus sauc par sulfīdiem.

Ūdenī šķīst samērā slikti, daudz labāk — etanolā.

Sērūdeņradis ir spēcīgs reducētājs. Atkarībā no reakcijas apstākļiem, tas var oksidēties līdz sēram, sēra dioksīdam vai sērskābei. Gaisā sērūdeņradis deg ar zilu liesmu:

 2H2S + ЗО2 → 2Н2О + 2SO2

Par 400 °C augstākā temperatūrā sērūdeņradis sāk sadalīties vienkāršās vielās — sērā un ūdeņradī.

 Izmantošana 
Sērūdeņradi izmanto alternatīvajā medicīnā sērūdeņraža vannām. Tā ārstnieciskās īpašības nav pierādītas.

 Atsauces 

 Literatūra 
 N.Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija, Rīga, "Zvaigzne", 1978, 331.—332. lpp.

Kategorija:Sērs
Kategorija:Ūdeņradis
Kategorija:Reducētāji