Čārlzs Vilkss

Čārlzs Vilkss (; dzimis , miris ) bija amerikāņu flotes virsnieks, jūrasbraucējs un polārpētnieks. Ievērojams ar Antarktīdas piekrastes apsekošanas ekspedīciju un darbību ASV pilsoņu kara laikā.

 Biogrāfija 
Vilkss dzimis Ņujorkā 1798. gadā bijušā Londonas mēra pēcnācēju ģimenē. Māte nomira, kad Vilkss bija 3 gadus vecs. Čārlzu uzaudzināja viņa tante Elīzabete Anna Setona (Elizabeth Ann Seton; pirmā dzimusī amerikāniete, kas tikusi kanonizēta katoļu baznīcas svēto kārtā). Kad Setona kļuva par atraitni ar pieciem bērniem, Vilkss tika nosūtīts mācīties uz internātskolu, kuru pabeidzis iestājās Kolumbijas koledžā (vēlākā Kolumbijas Universitāte). 1818. gadā Vilkss kā kursants iestājās ASV kara flotē un 1826. gadā kļuva par leitnantu. 1833. gadā pēc viņa Narragansetas līča apsekošanas darbiem Vilkss kļuva par flotes Karšu un instrumentu departamenta vadītāju, no kā viņa vadībā vēlāk attīstījās Kara flotes observatorija un Hidrogrāfijas dienests.

 ASV izpētes ekspedīcija 

1936. gadā ASV Kongress pieņēma lēmumu par speciālas ekspedīcijas organizēšanu Dienvidu okeāna izpētei. Ekspedīcijas galvenais mērķis bija pārbaudīt apšaubāmu salu un sēkļu atrašanās vietas, kā arī jaunu salu un zemju atklāšana.

Ekspedīciju uzdeva vadīt Čārlzam Vilksam un tajā iekļāva dabaszinātniekus, botāniķus, mineralogus, taksidermistus, māksliniekus un filologus. Ekspedīcija sastāvēja no 6 kuģiem: Vincennes (780 t kravnesība), Peacock (650 t), brigas Porpoise (230 t), kravas kuģis Relief (476 t) un divi šoneri Sea Gull (110 t) un Flying Fish (96 t).

Ekspedīcija devās ceļā 1838. gada 18. augustā. Tā apmeklēja Madeiru, Riodežaneiro, Ugunszemi, Čīles un Peru piekrasti. Tālāk maršruts gāja uz Tuamotu, Samoa un Jaundienvidvelsu. 1939. gada decembrī Vilkss devās uz Dienvidu okeānu un drīzumā ziņoja par "Antarktīdas kontinenta dienvidos no Belenija salām" atklāšanu. Sakarā ar pretrunām dažādu Vilksa ekspedīcijas kuģu žurnālos un aizdomām par vēlākiem labojumiem tajos, nav skaidrības, kontinentu atklāja Vilksa vai vienlaikus ar to kuģojušā Dimona d'Irvila ekspedīcija. Šis Antarktīdas piekrastes rajons vēlāk tika nosaukts par Vilksa Zemi.

1840. gadā ekspedīcija apmeklēja Fidži un Havaju salas, pētīja ASV rietumu krastu. Ekspedīcija, veicot pilnu ceļojumu apkārt pasaulei, atgriezās Ņujorkā 1842. gadā. Ekspedīcija kopumā veica 87000 jūdzes, zaudēja divus kuģus un 28 cilvēku dzīvības.

Pēc atgriešanās Vilkss stājās tiesas priekšā pēc vairākām apsūdzībām: kuģa zaudēšana, regulāra iejaukšanās pakļauto virsnieku kompetencē, pārmērīga jūrnieku sodīšana. Vilkss tika attaisnots visās apsūdzībās izņemot par pārmērīgo jūrnieku sodīšanu un uz neilgu laiku tika pazemināts amatā.

Pēc ekspedīcijas materiāliem tika izdots 5 sējumu apraksts un atlants, kā arī ekspedīcijas zinātniskais ziņojums (20 sējumi un 11 atlanti). pats Vilkss bija autors diviem sējumiem: "Meteoroloģija" (XI) un "Hidrogrāfija" (XIII).

 Pagodinājumi 
Čārlzs Vilkss miris 1877. gadā Vašingtonā kontradmirāļa dienesta pakāpē. 1909. gadā, godinot viņa ieguldījumu, Vilksa pīšļi tika pārapbedīti Arlingtonas kapsētā.

Vilksa vārdā nosaukti:
 Vilksa Zeme Antarktīdā
 Vilksas polārstacija

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Voyage Round the World: Embracing the Principal Events of the Narrative of the United States ... (1849)
 Western America, Including California and Oregon, with Maps of Those Regions ... (1849)
 Defence of Com. Charles Wilkes (1864)

Kategorija:ASV polārpētnieki