Iekšējā Mongolija

Iekšējā Mongolija (mongoļu: 35px; ; piņjiņs: Nèi Měnggǔ Zìzhìqū) ir autonomais reģions Ķīnas ziemeļos, kas dibināts 1947. gada 1. maijā, pirmais no Ķīnas autonomajiem reģioniem. Galvaspilsēta — Huhhota, lielākā pilsēta ir Baotou.

 Vēsture 
Jau pirms Mongoļu impērijas izveidošanās šo teritoriju apdzīvoja mongoļu ciltis un citas klejotāju tautas, piemēram, sjenbi, huņņi un kitani. Šīs ciltis regulāri mijiedarbojās ar Ķīnas dinastijām.

1206. gadā Čingishans apvienoja mongoļu ciltis un izveidoja Mongoļu impēriju, Iekšējā Mongolija kļuva par daļu no tās kodola. Mongoļu impērijas ekspansija radīja plašu tirdzniecības tīklu visā Eirāzijā. Juaņu dinastijas laikā mongoļu elite turpināja dominēt Iekšējā Mongolijā, un tā bija stratēģiski svarīga kā militārs centrs mongoļu spēku kontrolē.

Minu dinastija gāza Juaņu dinastiju 1368. gadā, atjaunojot ķīniešu pārvaldi pār Ķīnu, daudzi mongoļi atkāpās uz ziemeļiem, atgriežoties savos sākotnējos stepju apgabalos, tostarp Iekšējā Mongolijā. Šajā laikā Minu dinastija veica vairākas militāras kampaņas pret mogoļiem, un, lai aizsargātos pret to uzbrukumiem, uzsāka Lielā Ķīnas mūra paplašināšanu.

Cjinu dinastijas laikāIekšējā Mongolija tika iekļauta Cjinu impērijas sastāvā. Mandžūri izmantoja mongoļu elites lojalitāti, īpaši, lai nodrošinātu robežu stabilitāti un militāro palīdzību. Mongoļu ciltis, kas dzīvoja Iekšējā Mongolijā, spēlēja būtisku lomu Cjinu impērijas militārajā spēkā, bet viņu autonomija tika pakāpeniski ierobežota.

Pēc Cjinu dinastijas sabrukuma 1911. gadā, kad Ķīna kļuva par republiku, Iekšējā Mongolija kļuva par diskusijas objektu starp Ķīnas Republiku un Mongolijas neatkarības kustībām. Ārējā Mongolija (mūsdienu Mongolija) 1911. gadā pasludināja neatkarību, taču Iekšējā Mongolija palika daļa no Ķīnas. Šajā periodā Iekšējā Mongolijā sākās kustības par lielāku autonomiju un neatkarību. Tomēr Ķīnas valdība to apspieda.

Japānas Impērija Otrā pasaules kara laikā izveidoja Mendzjanas vasaļvalsti (1939—1945) Iekšējās Mongolijas teritorijā, izmantojot mongoļu nacionālismu kā līdzekli, lai stiprinātu savu kontroli pār reģionu. Pēc Japānas sakāves Iekšējā Mongolija atkal nonāca Ķīnas kontrolē. Komunistiskās partijas spēki Iekšējā Mongolijā sāka gūt ietekmi, un pēc Ķīnas Tautas Republikas izveidošanas 1949. gadā komunistiskā valdība piešķīra Iekšējai Mongolijai autonomā reģiona statusu.

1947. gada 1. maijā tika izveidots Iekšējās Mongolijas autonomais reģions — tas bija pirmais autonomais reģions Ķīnas Tautas Republikā. Šis statuss deva reģionam zināmu pašpārvaldes autonomiju, īpaši saistībā ar kultūras un izglītības jautājumiem.

Pēc Ķīnas reformu perioda 20. gadsimta beigās Iekšējā Mongolija pieredzēja strauju industrializāciju un urbanizāciju.

Pašlaik lai gan mongoļi joprojām veido ievērojamu daļu no iedzīvotājiem, haņi (Ķīnas lielākā etniskā grupa) dominē reģionā iedzīvotāju skaita ziņā, pateicoties ilgstošai migrācijai. Arī mongoļu valoda un kultūra tiek pakļauta asimilācijas spiedienam, jo ķīniešu valoda kļūst arvien dominējošāka izglītības un administrācijas sistēmā.

 Iedzīvotāji 
+GadsIedzīvotāju skaitshaņimongoļi19536 100 1045 119 92883.9%888 23514.6%196412 348 63810 743 45687.0%1 384 53511.2%198219 274 28116 277 61684.4%2 489 37812.9%199021 456 50017 290 00080.6%3 379 70015.8%200023 323 34718 465 58679.2%3 995 34917.1%201024 706 32119 650 68779.5%4 226 09317.1%202024 049 15518 935 53778.7%4 247 81517.7%

 Ģeogrāfija 
Iekšējās Mongolijas platība ir 1 183 000 km2. Tie 12 % Ķīnas teritorijas, kas izmēru ziņā ir lielāka par Francijas un Vācijas teritorijām kopā.

 Klimats 
Klimats Iekšējā Mongolijā ir krasi kontinentāls. Gada vidējā temperatūra ir no 0 līdz +8,0°С, gada vidējais nokrišņu daudzums 50—450 mm. Biežas ir arī smilšu vētras.

 Flora un fauna 
Teritorija ir bagāta ar sēklaugiem un paparžveidīgajiem augiem. Liela daļa no tiem tiek izmantota tradicionālajā Ķīnas medicīnā (žeņšeņs, efedra, lakrica). Iekšējā Mongolijā mīt daudz savvaļas dzīvnieku un putnu sugu. Daudzas dzīvnieku sugas ir aizsargājamas ar likumu (sniega leopardi, alņi, tīģeri).

 Reljefs 
Lielākā daļa teritorijas atrodas uz Mongolijas plato. Kalnaine aizņem 50% teritorijas. Reljefs pazeminās no ziemeļiem uz dienvidiem. Pats augstākais punkts ir Alanaša smaile (3556 m). Rietumos atrodas pieci lieli tuksneši: Badindžarans, Tengers, Ulānbuha, Muusa un Gobi.

 Ūdens resursi 
Reģions ir bagāts ar ūdeni, Iekšējā Mongolijā plūst vairāk nekā 1000 dažādu upju, tajā skaitā arī Huanhe. Ir arī vairāk nekā 1000 dažāda izmēra ezeru. Kopējā virszemes ūdeņu rezerve ir apmēram 67,1 miljards kubikmetru.

 Derīgie izrakteņi 
Iekšējā Mongolijā ir lielas ogļu rezerves. 2000. gada sākumā uzietas arī lielas dabasgāzes rezerves, ir arī naftas rezerves.

 Administratīvais iedalījums 
Iekšējās Mongolijas teritorijā atrodas 3 aimaki un 9 pilsētu apriņķi, kuri iedalās 17 rajonos, 11 apgabalu līmeņa pilsētas, 21 apgabals, 49 hošuni un 3 autonomie hošuni.

 Karte Nr. Latviskais nosaukums Ķīniešu valodā Piņjiņs Mongoļu valodā Statuss450px1Alaša阿拉善盟Ālāshàn méng17pxaimaks2Bajnnura巴彦淖尔市Bāyànnào'ěr shì15pxpilsētas apriņķis3Uhai乌海市Wūhǎi shì15pxpilsētas apriņķis4Ordosa鄂尔多斯市È'ěrduōsī shì15pxpilsētas apriņķis5Baotou包头市Bāotóu shì16pxpilsētas apriņķis6Huhhota呼和浩特市Hūhéhàotè shì17pxpilsētas apriņķis7Ulāncava乌兰察布市Wūlánchábù shì17pxpilsētas apriņķis8Šilīngola锡林郭勒盟Xīlínguōlè méng35pxaimaks9Čifena赤峰市Chìfēng shì20pxpilsētas apriņķis10Tunliao通辽市Tōngliáo shìpilsētas apriņķis11Hingans兴安盟Xīng'ān méng17pxaimaks12Hulunbuira呼伦贝尔市Hūlúnbèi'ěr shì17pxpilsētas apriņķis

 Kultūra 
Iekšējā Mongolija ir viens no Ķīnas tūrisma reģioniem. Galvenie apskates objekti ir Čingishana mauzolejs, Vanas Džaodzjunas kapenes, U Dana klosteris un Piecu Pagodu templis, kā arī krievu—ķīniešu tirgus Maņdžouli pilsētā. Katru vasaru norisinās lielais mongoļu tautas festivāls — Nādams, kurā laikā norisinās cīkstēšanās, jāšanas un loku šaušanas sacensības. 2007. gada maijā, pilsētā Huhhotā atklāja huņņu kultūras muzeju.

 Ārējās saites 

Kategorija:Ķīnas autonomie reģioni