Rožē Milla

Rožē Milla (dzimis Alberts Rožē Moohs Millers; ; ) ir bijušais Kamerūnas futbola uzbrucējs. Viņš bija viens no pirmajiem Āfrikas spēlētājiem, kurš kļuva atpazīstams starptautiskā līmenī. Viņš spēlēja trijos Pasaules kausa finālturnīros Kamerūnas izlasē. Savu zvaigžņu brīdi viņš sasniedza 38 gadu vecumā, kad vairums futbolistu jau ir beiguši karjeru, gūstot četrus vārtus 1990. gada Pasaules kausa finālturnīrā, palīdzot Kamerūnai sasniegt ceturtdaļfinālu. 2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

 Biogrāfija 
Viņa dzimšanas apliecībā, kā arī pasē norādīts, ka viņa vārds ir Rožē Millers, pārrakstīšanās kļūdas un pārpratuma dēļ. Viņa vecāki gribēja dot viņam tēvoča uzvārdu "Milla", kad viņš piedzima. Viņa ģimene pārcēlās uz Dualu, kad viņam bija 11 gadu.Ian Hawkey (2010). Feet of the Chameleon: The Story of African Football. Portico. p. 149.

Viņa tēvs strādāja uz dzelzceļa, un Millam bērnībā bija tā laime daudz ceļot apkārt pa visu valsti. Viņš uzauga Jaundes ielās un cēlies no tipiskas vidusšķiras ģimenes, tāpēc viņa vecāki varēja nodrošināt viņam apmierinošu izglītību. Tomēr viņa vecāki bija neapmierināti, kad pamanīja, ka Milla tiecas pēc futbola un sākotnēji nevēlējās pieņemt savu dēlu to spēlējot.

Futbola spēlēšanas prasmes viņš apguva, spēlējot basām kājām ar citiem bērniem uz netīrām ielām un ceļiem, un vairumā gadījumu viņš spēlēja ar apelsīnu vai skārda bundžu kā alternatīvu bumbai. Viņam bija arī ieradums spārdīt citronus un lupatas, kas sasietas bumbās. Viņam kopā ar citiem bērniem bija jāspēlē putekļainos laukumos, jo Kamerūna tajā laikā vēl nebija izveidojusi bērnu futbola akadēmijas, un Kamerūnai nebija tādas greznības kā labi uzturēti laukumi, kā arī viņi nevarēja atļauties licencētus trenerus. Tika atklāts, ka Milla futbolu spēlēja tikai brīvā laika un izklaides nolūkos, un nopietni nedomāja veidot karjeru. Skolas brīvlaikā viņš  pilnveidoja savas futbola prasmes.

Pats Rožē Milla sacīja, ka ir pabeidzis vidusskolu, taču daži Kamerūnas rakstnieki viņa apgalvojumu ir atspēkojuši. Viņam ir trīs brāļi ar dažādiem uzvārdiem, piemēram, Džozefs Debuba, Žaks Edžanks un Aleksandrs Dibusi. Viņš gandrīz pameta sportu pēc mātes pāragrās nāves, kā arī sievas grūtniecības dēļ, kad pāris gaidīja savu otro bērnu.

 Karjera klubos 

 Agrīnie gadi 
13 gadu vecumā viņš spēlēja "Eclair de Douala" junioru komandā un iesaistījās skolu turnīros. Vēlāk viņš pārliecināja savus vecākus, sekojot viņa iespaidīgajam sniegumam vecuma grupas kategorijas mačos.

15 gadu vecumā viņš debitēja "Eclair de Douala" senioru komandā Kamerūnas čempionāta otrajā divīzijā. Divus gadus vēlāk, 17 gadu vecumā, viņš kļuva par Kamerūnas skolu čempionu augstlēkšanā. 1970. gadā 18 gadu vecumā viņš pievienojās augstākās līgas klubam "Léopard Douala" un kopā ar klubu izcīnīja trīs Kamerūnas čempiona titulus. Viņš arī četru gadu laikā "Léopard Douala" rindās 116 spēlēs guva 89 vārtus. Pēc tam 1974. gadā viņš pārcēlās uz "Tonnerre Yaoundé", četrus gadus pēc veiksmīgās spēlēšanas "Léopard Douala". Viņš kopā ar "Tonnerre Yaoundé" izcīnīja "Āfrikas kausu ieguvēju kausu" un kluba labā guva 69 vārtus 87 spēlēs.

 Pārcelšanās uz Franciju 
1977. gadā 25 gadu vecumā viņš pārcēlās uz Franciju, kur pavadīja 12 savas karjeras gadus, spēlējot dažādos klubos. 1977. gadā viņu uz Eiropu pārvilināja Francijas klubs Valenciennes. Tur viņš divu sezonu laikā guva 6 vārtus 28 līgas spēlēs. 1979. gadā viņš pievienojās AS Monaco, kur izcīnīja 1980. gada Francijas kausu un guva 5 vārtus 25 līgas un kausa spēlēs. Īsās uzturēšanās laikā komandā viņš bija pārcietis vairākas traumas, un viņa komandas vadība nolēma viņu atbrīvot pēc sezonas. Nākamajā gadā viņš pievienojās Bastia, kur pavadīja četras sezonas. Milla guva 42 vārtus 133 sacensību mačos un palīdzēja klubam izcīnīt 1981. gada Francijas kausu.

Pēc tam viņš 1984. gadā pārcēlās uz Saint-Etienne un kļuva par būtisku kluba biedru, kurš atkopās pēc 1982. gada masveida kukuļošanas skandāla un tai sekojošās izkrišanas uz 2. divīziju, jo klubam bija jāpārdod lielākā daļa no savas pirmās izvēles spēlētājiem. Viņš kopumā kluba rindās aizvadīja 69 mačus, gūstot 36 vārtus un palīdzēja klubam atgriezties pirmajā divīzijā. Pēc tam viņš no 1986. līdz 1989. gadam spēlēja Monpeljē, kur Milla vēlāk kļuva par kluba treneru štāba locekli pēc aiziešanas no Francijas futbola. Savā pirmajā sezonā Milla guva 18 vārtus 33 regulārās sezonas mačos, kas galu galā palīdzēja "Monpeljē" atgriezties 1. divīzijā. Kopumā viņš "Montpellier" rindās 103 spēlēs guva 41 vārtus.

 Vēlākie gadi 
Milla pameta Francijas futbolu 37 gadu vecumā 1989. gadā un pārcēlās uz Reinjonu Indijas okeānā, kur spēlēja JS Saint-Pierroise. Pēc panākumiem Pasaules kausa izcīņā viņš uz četrām sezonām atgriezās Kamerūnas "Tonnerre" komandā. Pēc 1994. gada Pasaules kausa izcīņas viņš noslēdza spēlētāja karjeru divos klubos Indonēzijā, 1996. gada sezonas beigās aizejot no sporta. Viņa gūto vārtu skaits Indonēzijas vietējā čempionātā pārsniedza pat aizvadīto spēļu skaitu, divu gadu laikā tikai 35 spēlēs gūstot 41 vārtus.

 Karjera izlasē 
Milla valstsvienības sastāvā spēlēja 77 reizes, gūstot 43 vārtus. Pirmo reizi Milla Kamerūnas izlasē piedalījās 1973. gadā pret Zairu Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē.

Viņš debitēja Pasaules kausa izcīņā, arī tajā, kas tiek uzskatīts par pirmo Pasaules kausa izcīņu Kamerūnai, kad viņi kvalificējās 1982. gada FIFA Pasaules kausam pēc uzvaras abās pēdējās kārtas spēlēs pret Maroku 1982. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā Āfrikas zonā. Milla spēlēja nozīmīgu lomu, palīdzot Kamerūnai kvalificēties 1982. gada Pasaules kausam, esot starp labāko punktu guvējiem 1982. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā Āfrikas zonas sacensībām. Viņš piedzīvoja dažādas emocijas 1982. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā, jo pirmajā mačā pret Peru netika ieskaitīti vārti. Kamerūna trijās pirmās kārtas spēlēs nospēlēja trīs neizšķirti. Divus gadus vēlāk viņš bija daļa no komandas, kas piedalījās 1984. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Losandželosā, Kalifornijā.

Milla bija arī neatņemams Kamerūnas izlases dalībnieks, kas uzvarēja 1984. gada Āfrikas Nāciju kausā, kur Kamerūna finālā ar 3:1 uzvarēja Nigēriju, nodrošinot Kamerūnas vēsturē pirmo kontinenta titulu. Viņš bija atslēgas spēlētājs Kamerūnas izlasē, kura 1986. gada Āfrikas Nāciju kausa izcīņas finālā kļuva par vicečempioni, piekāpjoties Ēģiptei, un viņš saņēma turnīra labākā spēlētāja balvu kā labākais vārtu guvējs ar 4 gūtajiem vārtiem. Viņš spēlēja būtisku lomu Kamerūnas triumfā 1988. gada Āfrikas Nāciju kausa izcīņā, un par viņa ievērības cienīgo sniegumu visā turnīrā viņš tika atzīts par turnīra labāko spēlētāju.

1988. gadā 36 gadu vecumā Milla Kamerūnā svinēja savu priekšlaicīgo aiziešanu no starptautiskā futbola. Tomēr 1990. gadā viņš saņēma telefona zvanu no Kamerūnas prezidenta Pola Bija, kurš lūdza viņu atkal pievienoties nacionālajai komandai. Pēc Kamerūnas prezidenta uzstājības, Milla nolēma atgriezties starptautiskajā futbolā, 1990. gada maijā sniedzot oficiālu paziņojumu.

Milla atgriezās 1994. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā 42 gadu vecumā, būdams vecākais spēlētājs, kurš jebkad piedalījies Pasaules kausā, līdz 2014. gadam, kad to pārspēja Kolumbijas futbolists Farids Mondragons, grupu turnīra spēlē pret Japānu, būdams 43 gadus un 3 dienas vecs. Viņa pēdējā starptautiskā spēle bija draudzības spēle pret Dienvidāfriku 1994. gada decembrī.

 Pēc spēlētāja karjeras beigām 
Viņš ir ceļojošais vēstnieks Āfrikas lietās. Viņš arī strādā kā brīvprātīgais dažādās grupās, tostarp Pasaules Dabas Fondā. Viņš arī atvēra divus uzņēmumus plastmasas pārstrādei bruģakmens plāksnēs.

Viņš trenēja Monpeljē no 2001. līdz 2007. gadam. Viņš arī kļuva par "Tonnerre" galveno treneri uz četriem gadiem no 2007. līdz 2011. gadam.

 Mantojums 
2008. gada martā viņš tika iecelts par Kamerūnas Futbola federācijas goda prezidentu. Tomēr 2012. gada maijā viņš tika atcelts no goda prezidenta amata, jo viņš kritizēja Kamerūnas Futbola federācijas augstākās amatpersonas saistībā ar Samuelam Eto'o noteikto ilgstošo aizliegumu.

2022. gada 24. novembrī FIFA viņu pagodināja par viņa sasniegumiem, kad ​​FIFA prezidents Džanni Infantīno pasniedza viņam piemiņas plāksni tieši pirms grupu turnīra spēles starp Kamerūnu un Šveici 2022. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā Al Janoub stadionā, kā arī Infantīno viņu oficiāli uzaicināja kā īpašo viesi skatīties spēli.

 Sasniegumi 
Léopards Douala

 Kamerūnas Premjerlīga: 1971–72, 1972–73, 1973–74

Tonnerre Yaoundé

 Āfrikas kausa ieguvēju kauss: 1975
 Kamerūnas kauss: 1991

Monaco

 Francijas kauss: 1979–80

Bastia

 Francijas kauss: 1980–81

Montpellier

 Division 2: 1986–87

Kamerūna

 Āfrikas Nāciju kauss: 1984, 1988

Individuālie

 Āfrikas gada spēlētājs: 1976, 1990
 Āfrikas Nāciju kausa labākais spēlētājs: 1986, 1988
 Āfrikas Nāciju kausa labākais vārtu guvējs: 1986, 1988
 FIFA 100
 IFFHS Leģendas
 World Soccer: Visu laiku labākie 100 futbolisti

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1952. gadā dzimušie
Kategorija:Kamerūnas futbolisti
Kategorija:Kamerūnas izlases futbolisti
Kategorija:FIFA 100
Kategorija:1982. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Kategorija:1990. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Kategorija:1994. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Kategorija:1984. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Kategorija:SC Bastia spēlētāji
Kategorija:AS Monaco FC spēlētāji
Kategorija:Montpellier HSC spēlētāji
Kategorija:AS Saint-Étienne spēlētāji