Lidija Freimane

Lidija Freimane (dzimusi , mirusi ) bija populāra latviešu teātra un kino aktrise, PSRS Tautas skatuves māksliniece.

 Dzīvesgājums 
Dzimusi 1920. gada 6. martā (citi avoti vēsta, ka faktiski aktrise dzimusi 4. aprīlīMāra Niedra. Teātris un kino biogrāfijās : enciklopēdija. — Preses nams: Rīga, 1999. 1.sej. 462 lpp. ) Dondjušenu ciemā Moldovā (tolaik Rumānijā), latviešu virsnieka Eduarda Freimaņa un rumāņu zemnieces Marijas, dzimušas Gaļeckas, ģimenē. 1921. gadā ģimene pārcēlās uz dzīvi Rīgā, un dzīvoja sākumā Marijas, tad Krāsotāju, Krišjāņa Barona ielā. Pēc tēva vadītā uzņēmuma bankrota 1927. gadā dzīvoja visai trūcīgos apstākļos. Savstarpējā saskarsmē lietoja krievu valodu.Leiduš, kā es ar tevi lepojos! ; Lidijas Freimanes dzīve. // Santa. 2008., Nr4(190), 63. lpp.

Mācījās Rīgas 2. pamatskolā, tad Viļa Olava komercskolā. Mācību laikā iezīmējās viņas interese par teātri, pateicoties Amālijai Jātniecei, kura, iestudējot skolā Rūdolfa Blaumaņa komēdiju "No saldenās pudeles", Freimanei iedalīja Lavīzes lomu. Pat skolas direktors Pauls Radziņš ieteica Lidijai apmeklēt teātra skolu. 

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā Lidija Freimane absolvēja komercskolu un dzīvoja Lielupē, bet, ienākot vāciešiem, viņa atrada darbu Latvijas Kredītbankā, kuru vācu okupācijas vara pārveidoja par Notebank im Ostland. 
Parādoties ziņai, ka uzņem audzēkņus Nacionālā teātra studijā, viņa izturēja pārbaudījumus un uzsāka studijas, turpinot darbu bankā. Nacionālā teātra studijā topošā aktrise guva zināšanas pie tādiem pasniedzējiem kā Jānis Zariņš, Žanis Katlaps, Osvalds Glāznieks, apmeklējot kopā ar pārējiem studentiem izrādes, bagātinājās ar mākslas spēku, kas nāca no Ludmilas Špīlbergas, Žaņa Katlapa, Lilijas Štengeles, Jāņa Oša spēles. Viņas vecāku ģimeni 1943. gada 9. decembrī vācu okupācijas varas iestādes apcietināja un Rēzeknē nošāva viņas tēvu Eduardu.

1944. gada pavasarī Lidija beidza studijas 1. kursā, taču tā paša gada 27. septembrī kopā ar banku evakuējās uz Brīsteortu, kas atradās netālu no Kēnigsbergas. Pēc pāris nedēļām bankas nodaļu likvidēja, kāds bankas darbinieks palīdzēja viņai nokļūt Kolbergā, kur ar darba biržas palīdzību atrada darbu laukos pie zemniekiem. Frontei tuvojoties, 1945. gada sākumā viņa bēga uz Svinemindi, tad Berlīni un Oberštaufenu Bavārijā. No 26. jūnijā līdz 3. augustam viņa caur Augsburgu, Berlīni, Štetīni, tad ar kuģi „Pionieris” nokļuva Liepājas ostā.
Atgriezusies Rīgā, Lidija Freimane apmetās pie mātes un sāka kārtot filtrācijas dokumentus, kas nebija viegli, jo varas iestādes neuzticīgi raudzījās uz tiem, kas pabijuši Vācijā, taču beidzot viņa saņēma pagaidu apliecību līdz pases saņemšanai. Dzīvoja civillaulībā ar režisoru Rūdolfu Baltaisvilku, taču izšķīrās pēc tam, kad Baltaisvilks izgrūda Lidiju no automašīnas, uzzinājis, ka viņa gaida bērnu.Leiduš, kā es ar tevi lepojos! ; Lidijas Freimanes dzīve. // Santa. 2008., Nr4(190), 66. lpp. 1955. gadā Lidija apprecējās ar Jāzepu Pasternaku, taču Lidijas māte Marija nekādi nespēja pieņemt, ka viņas znots ir ebrejs. Īrēja dzīvokli Līvciema ielā Ziepniekkalnā. Lidijai Freimanei-Pasternakai ir divas meitas Kristīne Pasternaka (1952) un Katrīne Pasternaka (1957). Kopā ar meitu Katrīnu Lidija ir filmējusies filmā "Meistars", kuras režisors ir Jānis Streičs. 

L. Freimane bija LPSR Augstākās Padomes deputāte 6.—8. sasaukumos. Kopš 1966. gada viņa bija Latvijas Teātru darbinieku savienības priekšsēdētāja. 1975. gada 10. novembrī viņas vīru Jāzepu Pasternaku nodūra kāpņu telpā.
Būdama Teātra darbinieku savienības priekšsēdētāja, panāca (pat vēršoties pēc palīdzības augstākajās varas instancēs Maskavā) Eduarda Smiļģa mājas Āgenskalnā pārņemšanu savienības bilancē, to atjaunojot un restaurējot Teātra muzeja vajadzībām. Pēc viņas iniciatīvas tika izveidots Amtmaņa-Briedīša muzejs Vallē. 

Lidija Freimane-Pasternaka bija arī pirmā, kas atsaucās jauno arhitektu Lapiņa un Ulmaņa aicinājumam un publiski izvirzīja jautājumu par Melngalvju nama atjaunošanu Rīgā, nododot to radošo savienību pārziņā.
Mirusi 1992. gadā Rīgā.

 Aktrises karjera 

Pateicoties Amālijas Jātnieces un Žaņa Katlapa rosinājumam viņa iestājās Drāmas teātra studijā, kur mācījās pie tādiem pasniedzējiem kā Kārlis Kundziņš, Juris Jurovskis, Rūdolfs Baltaisvilks, Alfreds Amtmanis-Briedītis, Vera Baļuna un citi.

Kopš 1947. gada 16. augusta Lidija Freimane bija LPSR Valsts Drāmas teātra aktrise. Kā atzina teātra zinātniece Lilija Dzene, ar laiku Lidija Freimane kļuva par "vienīgo īsto traģēdijas aktrisi" uz Latvijas teātra skatuves.Leiduš, kā es ar tevi lepojos! ; Lidijas Freimanes dzīve. // Santa. 2008., Nr4(190), 64. lpp.

 Apbalvojumi 
 Staļina prēmija par Anitas lomas atveidojumu Viļa Lāča lugā "Zvejnieka dēls"
 Staļina prēmija par Ošu Annas lomas atveidojumu Andreja Upīša lugā "Zaļā zeme"
 Ordenis "Goda Zīme" (1956)
 Darba Sarkanā Karoga ordenis (1980)

Lidijas Freimanes piemiņai nosaukta rozes šķirne "Rievainā roze Lidija Freimane"Rievainā roze Lidija Freimane — Stādi ar dvēseli

 Literatūra par Lidiju Freimani 
 Silvija Līce. Lidija Freimane. Rīga: Anitas Mellupes likteņstāsti, 2001. 
 Lilija Dzene. Lidija Freimane. Rīga: Liesma, 1971.
 Silvija Līce, Lidija Freimane. Lidija Freimane. Rīga: Teātra anekdotes, 1992.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 www.kino-teatr.ru
 www.letonika.lv
  kino muzejs 
 www.dic.academic.ru
 www.rudata.ru 
 www.scnc.ru

 Lidija Freimane filmas.lv

Kategorija:1920. gadā dzimušie
Kategorija:1992. gadā mirušie
Kategorija:Latviešu teātra aktieri
Kategorija:Latvijas teātra aktieri
Kategorija:Latvijas kinoaktieri
Kategorija:Latvijas Nacionālā teātra aktieri

Kategorija:Rīgas Meža kapos apbedītie
Kategorija:Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Kategorija:Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
Kategorija:PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Kategorija:Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Kategorija:Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Kategorija:Staļina prēmijas laureāti
Kategorija:Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie latvieši