Jānis Peters

Jānis Peters (dzimis  Priekulē, miris ) bija latviešu dzejnieks, publicists, sabiedriskais darbinieks70 gadu jubileju atzīmē dzejnieks un publicists Jānis Peters, raksts portālā DELFI , pārskatīts  un diplomāts.

 Dzīvesgājums 
Dzimis  Priekulē Jāņa un Zelmas Peteru ģimenē. Māte Zelma Petere (1904—1981) dzimusi Mazsalacā, strādāja par latviešu valodas un literatūras skolotāju Priekules 1. pamatskolā. Tēvs Jānis Peters (1895—1979) bija Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedrs un Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, 1919. gadā piedalījies kaujās pret Bermonta karaspēku, par ko Latvijas valdība viņam piešķīra Gramzdas muižu, ko pārdevis.Jānis Peters (1939) — dzejnieks, diplomāts un politiķis. Literatura.lv

No 1947. līdz 1958. gadam Jānis Peters mācījās Liepājas 6. vidusskolā.Peters Jānis, Viljars Tooms, šķirklis Liepājnieku biogrāfiskajā vārdnīcā, 2002-2007, publicēts portālā letonika.lv, pārskatīts  Strādāja Liepājas teātrī par skatuves strādnieku un režisora palīgu (1957—1963). Vēlāk strādāja Liepājas rajona laikrakstā „Ļeņina Ceļš” (1963—1964), pēc tam LKP oficiozā „Cīņa” (1964—1967) un žurnālā „Zvaigzne” par prozas nodaļas redaktoru (1967—1972). 1968. gadā uzņemts Latvijas Padomju rakstnieku savienībā, kur bija valdes sekretārs (1974—1976), pirmais sekretārs (1985—1990).Jānis Peters (1939) — dzejnieks, diplomāts un politiķis. Literatūra.lv

Dēls Krišjānis Peters darbojies politikā, miris 2014. gadā 39 gadu vecumā.

Miris 2025. gada 27. janvārī 85 gadu vecumā.

 Politiskā darbība 
J. Peters bija PSKP biedrs no 1973. gada līdz 1990. gadam, Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas loceklis.Jānis Peters: Kā mēs aizbēgām uz partijas 19. konferenci 05.04.2018 timenote.info Bija ar LPSR Valsts drošības komiteju saistītās organizācijas — Latvijas komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs — padomes loceklis,Dr. Ūlafs Jānsons «Kultkoma 3. konference 1983. gada 7. aprīlī», Latvija, Nr. 22, 1983. gada 6. jūnijā, 4. lpp. kopā ar komitejas atbildīgo sekretāru Jāni Aneraudu viesojies ASV pie trimdas latviešiem 1970. gados.Eglītis, A. «Kultkoma 3. konference 1983. gada 7. aprīlī», Mūsu laikmets — Unser Zeitalter, Nr. 1(36), 1977. gada 1. martā, 31. lpp. 1975. gadā devies uz Beļģiju, 1979. gadā ceļojis pa Baltijas jūras valstīm Miera aizstāvēšanas komisijas sastāvā. 1980. gados daudzkārt ceļojis uz ārzemēm.

Atmodas gados J. Peters kļuva par vienu no tā laika notikumu laika centrālajām personībām. 1988. gada jūnijā viņš uzstājās ar runu Rakstnieku un radošo savienību plēnumā, kas bija nozīmīgs notikums Atmodas procesā. Viņš bija viens no Latvijas Tautas frontes (LTF) dibinātājiem un līderiem.

1989. gadā ievēlēts PSRS Tautas deputātu padomē kā LTF kandidāts no Valmieras 299. nacionāli teritoriālā vēlēšanu apgabala, no 25. maija PSRS Tautas deputātu kongresa loceklis. Pēc Latvijas PSR Augstākās Padomes 1990. gada 15. februāra "Deklarācijas jautājumā par Latvijas valstisko neatkarību" Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs Anatolijs Gorbunovs J. Peteru iekļāva komisijā pasākumu sagatavošanai Latvijas ekonomiskās un politiskās neatkarības atjaunošanai.Par komisiju pasākumu sagatavošanai Latvijas ekonomiskās un politiskās neatkarības atjaunošanai "Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas Augstākās Padomes un Valdības Ziņotājs", 09.03.1990.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas kļuva par diplomātu: bija Latvijas Republikas valdības pilnvarotais pārstāvis Maskavā (1991—1992) un ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Krievijas Federācijā (1992—1997).

1990. gados J. Peters kopā ar Raimondu Paulu veidoja Aināra Šlesera Jauno partiju (piedalījās tās dibināšanā 1998. gadā), bet 21. gadsimta sākumā iesaistījās Šlesera veidoto Jaunās kristīgās partijas un Latvijas Pirmās partijas veidošanā un atbalstīšanā. 2004. gadā izstājies no Latvijas Pirmās partijas.

Krišjāņa Valdemāra fonda vadītājs (no 1998. gada), LU Austrumeiropas institūta Sabiedrisko attiecību institūta direktors (no 1999. gada). 2008. gadā saņēma Cicerona balvu nacionālajā politikā par Atmodas laika idejas attīstīšanu.Jānis Peters: «Man netrūkst ne goda, ne slavas, ne skaudības», Antra Gabre, Edgars Skvariks, raksts NRA.lv , pārskatīts 

Jāņa Petera politiskā darbība ir atšķirīgi vērtēta, piemēram, Anda Kuduma norāda, ka Peters saņēmis tautas atzinību par savu radošo darbību 1960.-1980. gados, taču viņa vēlākā politiskā un diplomātiskā darbība vērtēta dažādi.Kuduma, Anda. Jānis Peters — dzejnieks ar misijas apziņu. Kurzemes rakstnieku silueti, 4. Liepāja: LiePA, 2016, 57.—59. lpp.

 Bibliogrāfija 
Jānis Peters ir publicējis vairākus dzejoļu krājumus, rakstījis esejas par izciliem latviešu kultūras darbiniekiem.
Pirmā Petera dzejas publikācija «Kaist pīlādzis sniegā» bija 1961. gadā Liepājas laikrakstā «Komunists». Sarakstījis libretu Paula Dambja operai „Spārni” (iestudēta 1976. gadā), rakstījis arī dziesmu tekstus vairākām teātra izrādēm un kinofilmām.

 Dzeja 
 Dzirnakmens. Rīga: Liesma, 1968;
 Asinszāle. Rīga: Liesma, 1970;
 Mans bišu koks, Rīga: Liesma, 1973;
 Ceturtā grāmata. Rīga: Liesma, 1975;
 Priekšnojautas. Rīga: Liesma, 1979;
 Tautas skaitīšana. Rīga: Liesma, 1984;
 Kovārnis korī. (bērnu dzejoļi) Rīga: Liesma, 1988.
 Vīna dvēsele (dziesmu cikls). Rīga: Jumava, 2005.
 Minhauzens un kamikadze. Rīga: Jumava, 2012.
 Rudenskura spogulī. Rīga: Jumava, 2017.

 Proza un biogrāfijas 
 Baltijas toverī sālīti. (kopā ar D. Avotiņu) Rīga: Liesma, 1973.
 Kalējs kala debesīs. Rīga: Liesma, 1981.
 Raimonds Pauls: versijas, vīzijas, dokumenti. Rīga: Liesma, 1982.
 Trīs dārgas mantas. Rīga: Liesma, 1984.

 Izlases 
 Modinātāju remonts. Rīga: Liesma, 1980.
 Svētā mierā, sāpēs mūžīgās. Rīga, Liesma, 1989.
 Es tevi mīlu. Rīga: Jumava, 1998.
 Jānis Peters: lirika. Rīga: Zvaigzne ABC, 2003.
 Dzeja. Rīga: Atēna, 2004.
 Dzejnieka mīlas vārdi. Rīga: Jumava, 2004.
 Visu mūžu man ir dzejas dienas. Rīga: Jumava, 2015.

 Grāmatas citās valodās 
 Жернова: стихи. Перевод: П. Вегин, Е. Витковский, В. Куприянов. Москва: Молодая гвардия, 1977.
 Раймонд Паулс: Версии, видения, докyменти. Пер. с латыш. и примеч. С. Христовского. Рига: Лиесма, 1986.
 Из камня и огня: стихи. Пер. с латыш. и сост. Ирина Черевичник. Рига: Лиесма, 1986.
 Кузнец кует на небе: Повесть о Раймонде Паулсе. Перевод с латыш. Москва: Советский писатель, 1988.
 Ордена и инфаркты: Речи, эссе, размышления. Рига: Авотс, 1990.
 Стихотворения. Перевела с латышского Ирина Черевичник. Москва: Советский писатель, 1990.
 Раймондс Паулс: версії, візії, документи, з латиської переклав Юрій Завгородній. Львів: Кальварія, 2005.
 Как дым из саксофона'' [Избранные стихотворения]. Переводчики: Майя Борисова, Ирина Черевичник, Юрий Касянич. Издательство Б.С.Г.-Пресс, 2019.

 Apbalvojumi un pagodinājumi 
 LPSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks (1983),
 Latvijas Zinātņu akadēmijas goda loceklis (1990),
 LU goda biedrs,
 Ojāra Vācieša prēmija (1984),
 Sv. Marka ordeņa kavalieris (Venēcija),
 Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1995),
 Atzinības krusts, I šķira (2008)

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Jānis Peters, profils Radošo savienību padomes datubāzē
 Manai dzimtenei kopkora izpildījumā 2008. gada Dziesmu svētkos, video portālā YouTube
 Savās mājās, savā Tēvijā koru «Minjona» un «Tēvzeme», Ilzes Dzērves un Zigfrīda Muktupāvela izpildījumā, video portālā Youtube

Kategorija:2025. gadā mirušie
Kategorija:Priekulē dzimušie
Kategorija:Latviešu rakstnieki
Kategorija:Latviešu tulkotāji
Kategorija:Latviešu valodā rakstošie
Kategorija:Latvijas dzejnieki
Kategorija:Latvijas rakstnieki
Kategorija:Latvijas tulkotāji
Kategorija:Latvijas vēstnieki Krievijā
Kategorija:Padomju žurnālisti
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Atzinības krusta lielkrusta komandieri
Kategorija:PSKP biedri
Kategorija:Latvijas PSR Nopelniem bagātie kultūras darbinieki
Kategorija:Atmodas aktīvisti
Kategorija:Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
Kategorija:PSRS tautas deputāti no Latvijas