Teoloģija

Teoloģija ( (theos) — 'Dievs' un λόγος (logos) — 'mācība') ir kādas reliģijas doktrīnu kopums. Teoloģija iespējama tikai teismā. Tiek mācīta dažādu iemeslu dēļ. Daži to apgūst, lai labāk izprastu savu reliģiju, savukārt citi noskaidro atšķirības starp dažādām reliģijām.

Sākotnēji ar terminu "teoloģija" apzīmēja tikai mācību, kurā tika pētīta kristietība. Tikai laika gaitā šī mācība pievērsās arī citām reliģijām. Ir cilvēki, kuri uzskata, ka nevienam nav tiesību pētīt Dievu, tas ir, ir cilvēki, kuri vēršas pret teoloģiju.

Cilvēki, kuri ir saistīti ar teoloģiju, tiek saukti par teologiem.

 Vēsture 
Teoloģijas pirmsākumi meklējami senajā Grieķijā, kur jēdziens theología (θεολογία) sākotnēji apzīmēja stāstus un diskursus par dieviem, kas tika ietverti mitoloģiskos un poētiskos tekstos, piemēram, Hēsioda „Teogonijā” un Homēra eposos. Klasiskās filozofijas laikmetā jēdziens ieguva filozofisku nozīmi — piemēram, Aristotelis to lietoja, raksturojot pirmo filozofiju, kas pēta nemainīgo, dievišķo principu. Šī agrīnā izpratne vēlāk ietekmēja hellēnistisko un kristīgo domāšanu, kļūstot par pamatu sistemātiskai refleksijai par dievišķo.

Kristīgajā tradīcijā teoloģija ieguva doktrinālu un racionālu formu pēc tam, kad ticība un filozofija tika savienotas ar antikās domas mantojumu. Agrīnie kristīgie autori, piemēram, Origens, Augustīns un Akvīnas Toms, centās saskaņot atklāsmi ar saprātu, attīstot teoloģiju kā akadēmisku disciplīnu. Viduslaikos tā kļuva par universitāšu centrālo mācību jomu, īpaši Parīzes, Oksfordas un Boloņas skolās, kur tika izveidoti sistemātiskas teoloģijas modeļi (piemēram, „Summa Theologiae”). Šajā laikā teoloģija tika uzskatīta par zinātņu virsotni, jo tā tiecās uz vispārīgu patiesības izpratni, aptverot gan metafiziku, gan ētiku, gan antropoloģiju.

Kristīgajā pasaulē izveidojās vairāki teoloģiskie virzieni un apakšnozares, kas atspoguļoja dažādus pētnieciskos aspektus: dogmatiskā teoloģija analizē ticības pamatmācības un baznīcas dogmas; morālteoloģija pēta ētiskos principus, kas izriet no kristīgās ticības; bibliskā teoloģija koncentrējas uz Svēto Rakstu saturu, hermeneitiku un ekseģēzi; praktiskā teoloģija aplūko garīgo dzīvi, liturģiju, pastorālo darbu un reliģijas sociālo dimensiju.

Līdzīgas konceptuālas sistēmas pastāv arī citās reliģijās: islāma teoloģijā (kalāms) analizē ticības principus, Dieva īpašības un brīvās gribas problēmu; jūdaisma teoloģijā tiek pētītas Toras interpretācijas tradīcijas un Dieva attiecības ar Izraēla tautu; hinduistu un budistu filozofiskajās skolās tiek aplūkota dievišķības, apziņas un kosmiskās kārtības daba, nereti bez personificēta Dieva jēdziena.

Mūsdienās teoloģija tiek pētīta starpdisciplināri, apvienojot filozofijas, vēstures, socioloģijas, lingvistikas un kultūras studiju pieejas.

 Ārējās saites