Gulbenes novads

Gulbenes novads ir administratīvi teritoriālās reformas gaitā izveidota pašvaldība Vidzemē. Novads izveidots 2009. gadā, apvienojot visas bijušā Gulbenes rajona pašvaldības. Robežojas ziemeļos ar Alūksnes un Smiltenes novadiem, austrumos ar Balvu novadu, dienvidos ar Madonas novadu un rietumos ar Cēsu novadu.

Novada teritorijas kopplatība ir  ha jeb 1872 km². No tiem meži aizņem 95 607 ha. Novada centrs Gulbene atrodas Gulbenes paugurvaļņa dienvidu nogāzē, pārsvarā līdzenā teritorijā. Pilsētas augstākais punkts ir 145 metri virs jūras līmeņa.

 Daba 

Novada ziemeļrietumu daļā atrodas Vidusgaujas ieplaka, rietumos — Vidzemes Centrālā augstiene ar augstumiem, kas pārsniedz 200 m vjl (līdz 235 m), vidusdaļā Gulbenes paugurvalnis ar platumu 5-10 km un augstumiem 120-170 m (Beļavas pilskalns 178 m) un osu grēdām dienvidos (t. sk. Liedes kalni), dienvidaustrumos Lubāna līdzenums. Augsnes: velēnu vidēji podzolētās, velēngleja, kūdras podzolētās gleja (g.k. gar Pededzi). Derīgie izrakteņi: māls, smilts, grants, saldūdens kaļķi, kūdra (Lielais Mārku purvs).

Vidējā temperatūra janvārī -6 °C, jūlijā +16,5 °C. Nokrišņu daudzums 600 mm gadā.

 Lielākās upes 
 Daugavas baseina: Pededze, Liede.
 Gaujas baseina: Gauja, Tirza.

 Ūdenstilpes 
Lielākie ezeri — Ludza ezers (2,8 km²), Ušurs (1,6 km²).

 Vēsture 
13. gadsimta sākumā novada teritorija ietilpa Tālavas un Atzeles zemēs. Rakstītos avotos Gulbenes pilsnovads (Gulbana) pirmoreiz minēts 1224. gada Tālavas dalīšanas līgumā starp Zobenbrāļu ordeni un Rīgas bīskapu. Pēc vienas hipotēzes, Druvienas nosaukumā saglabājies novada senā valdnieka Drivinalda vārds.

No 13. līdz 16. gadsimtam novads atradās Rīgas arhibīskapijas Latviešu galā, 1340. gadā uz senā satiksmes ceļa apmēram pusceļā starp Cesvaines un Alūksnes pilīm uzcēla Gulbenes mūra pili (Schwanenburg), kas kļuva par novada pārvaldes centru. Livonijas kara sākumā 1559. gadā pēc uzvaras Tirzas kaujā Gulbenes pili ieņēma Ivana IV karaspēks. Kādu laiku pils pakļāvās Livonijas karalim Magnusam, bet 1577. gadā tā atkal nonāca krievu karaspēka rokās. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Gulbenes pils nodēvēta par Holbinu () bet krieviski par Гольбин городище vai Шванцбург, pēc līguma noslēgšanas Gulbenes pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā.

Pēc Vidzemes iekarošanas Zviedrijas karalis Gustavs Ādolfs Gulbenes draudzes novadu uzdāvināja ģenerālim G. Hornam, bet pēc muižu redukcijas 17. gs beigās šeit iekārtotā muiža nonāca Zviedrijas valsts īpašumā. Gulbene līdz 1783. gadam atradās Cēsu apriņķī, pēc 1783. gada – Valkas apriņķī.

Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas Impērijai tagadējā Gulbenes novadā uzceltas vairākas greznas muižu kungu mājas. 1750. gadā feldmaršalam Frīdriham fon Bergam piederošajā Beļavas muižā (Kortenhof) uzcelta baroka stila kungu māja, pēc viņa nāves muižas parkā uzcēla panteonam līdzīgu kapliču. 1802. gadā Johans Gotlībs fon Volfs iegādājās Vecgulbenes muižu, kurā uzcēla divas pilis (Balto un Sarkano pili). 1835. gadā historisma stilā celta Stāmerienas muižas kungu māja, savukārt Jaungulbenes muižas kungu māja būvēta ap 1878. gadu angļu neogotikas stilā.

1903. gadā tika izbūvēts Pļaviņu—Valkas šaursliežu dzelzceļš un uzbūvēta Gulbenes stacija. 

Latvijas Neatkarības kara laikā 1918. gada beigās mūsdienu Gulbenes novada teritoriju ieņēma Padomju Latvijas armija, taču līdz 1919. gada 31. maijam Gulbenes apkārtni no komunistiem atbrīvoja Latvijas armijas 4. Valmieras kājnieku pulks. 1924. gada jūnijā no Gulbenes apriņķa atdalīja Madonas apriņķi, kura sastāvā ietilpa liela daļa mūsdienu Gulbenes novada. Pēc Latvijas otrreizējās padomju okupācijas 1947. gadā izveidoja Gulbenes apriņķi, bet pēc diviem gadiem to likvidēja, sadalot Gulbenes un Cesvaines rajonos. 

 Teritoriālais iedalījums 
Gulbenes novadā kopumā ietilpst viena pilsēta (Gulbene) un 13 pagasti. Visi novada pagasti ir sadalīti 4 apvienībās:
+Pagastu apvienībaapvienībā ietilpstošie pagastiiedzīvotāju skaitsplatība, km2 Beļavas un Lejasciema pagastu apvienība Beļavas pagasts, Lejasciema pagasts 2510 507,2 Daukstu, Galgauskas, Jaungulbenes un Līgo pagastu apvienība Daukstu pagasts, Galgauskas pagasts, Jaungulbenes pagasts, Līgo pagasts 2767 432,1 Druvienas, Lizuma, Rankas un Tirzas pagastu apvienība Druvienas pagasts, Lizuma pagasts, Rankas pagasts, Tirzas pagasts 3370 489,7 Litenes, Stāmerienas un Stradu pagastu apvienība Litenes pagasts, Stāmerienas pagasts, Stradu pagasts 3128 431,4

 Iedzīvotāji 
 Iedzīvotāju skaita izmaiņas 
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.OSP

Lielākās apdzīvotās vietas

+  N#  Nosaukums  Statuss  Pagasts  Iedzīvotāji (2025)LĢIA.gov.lv Vietvārdu datubāze 16.01.2025 1.  Gulbene  Pilsēta  -  7100 2.  Litene  Ciems  Litenes  561 3.  Lizums  Ciems  Lizuma  539 4.  Ranka  Ciems  Rankas  485 5.  Stāķi  Ciems  Stradu  474 6.  Lejasciems  Ciems  Lejasciema  434 7.  Jaungulbene  Ciems  Jaungulbenes  409 8.  Šķieneri  Ciems  Stradu  353 9.  Stari  Ciems  Daukstu  273 10.  Druviena  Ciems  Druvienas  242

 Nacionālais sastāvs 

 Pašvaldība 

2025. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas Gulbenes novadā ievēlēja 15 deputātus no 5 partiju kandidātu sarakstiem.
 Frakcija Mandātu skaits Latvijas attīstībai 6 Zaļo un zemnieku savienība 3 Latvijas Reģionu apvienība 2 Jaunā Vienotība 2 Jaunā konservatīvā partija, Vidzemes partija 2

 Saimniecība 

 Transports 

Gulbenes novadu nešķērso neviens galvenais autoceļš, taču novadu šķērso vairāki reģionālās nozīmes autoceļi —  (Smiltene—Gulbene),  (Ērgļi—Jaunpiebalga—Saliņkrogs),  (Sinole—Silakrogs),  (Rēzekne—Gulbene),  (Cesvaine—Velēna) un P43 (Litene—Alūksne). Novada dienvidos, pie Liedeskroga Gulbenes novada robežu ar Madonas novadu, aptuveni 1 km garumā, veido autoceļš  (Lubāna—Dzelzava).

Novadu teritoriju šķērso arī dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene, uz kuras Gulbenes novada teritorijā atrodas viena stacija (Gulbene) un viena dzelzceļa pietura (Jaungulbene). Tāpat, Gulbenes un Alūksnes novadus savieno dzelzceļa līnija Gulbene—Alūksne uz kuras, novada teritorijā, atrodas Gulbenes stacija un Stāmerienes un Kalnienas dzelzceļa pieturas, kurās regulāri pietur vilciena reiss. Pieturās Birze, Pūriņi un Dunduri vilciens pietur pēc pieprasījuma.

 Izglītība 

 Sports 

 Kultūra 

 Reliģija 

 Ievērojami novadnieki 
 Magdalēna Elizabete fon Hallarte (1683—1759), Vidzemes hernhūtiešu kustības veidotāja
 Oto Bērtiņš (1818—?), gleznotājs
 Apsīšu Jēkabs (1858—1929), īstajā vārdā Jānis Jaunzemis, rakstnieks
 Jānis Misiņš (1862—1945), bibliogrāfs
 Jūlijs Madernieks (1870—1955), gleznotājs, interjerists
 Voldemārs Maldonis (1870—1941), luterāņu mācītājs, teologs un filozofs
 Jānis Poruks (1871—1911), rakstnieks un dzejnieks
 Andrievs Niedra (1871—1942), luterāņu mācītājs, sabiedriskais darbinieks, politiķis, rakstnieks
 Andrejs Priedkalns (1873—1923), ārsts un sabiedriskais darbinieks
 Augusts Malvess (1878—1951), arhitekts
 Voldemārs Irbe (1893—1944), mākslinieks
 Leo Svemps (1897—1975), gleznotājs
 Mariss Vētra (1901—1965), īstajā vārdā Morics Blumbergs, dziedātājs un rakstnieks
 Sergejs Duks (1902—1973), koru diriģents, viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem
 Imants Kokars (1921—2011), kordiriģents
 Gido Kokars (1921), kordiriģents
 Antra Liedskalniņa (1930—2000), aktrise
 Imants Cepītis (1935—1993), kordiriģents
 Uldis Pūcītis (1937—2000), aktieris
 Ruta Muceniece (1950), farmakoloģe, Latvijas Universitātes profesore, Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenā locekle (2008)
 Andris Kravalis (1967), katoļu bīskaps
 Madara Līduma (1982), biatloniste
 Daumants Dreiškens (1984), bobslejists

 Ievērojamas vietas 

 Attēlu galerija 

 Atsauces 

 Ārējās saites 



Kategorija:Latvijas novadi