Ņūfaundlenda un Labradora

Ņūfaundlenda un Labradora (, ) ir viena no Kanādas desmit provincēm, kas pievienojās Kanādai 1949. gadā. Līdz 2001. gadam provinces nosaukums bija Ņūfaundlenda.

Province atrodas valsts austrumu krastā pie Atlantijas okeāna un sastāv no Ņūfaundlendas salas un teritorijas Labradoras pussalas austrumu daļā. Ņūfaundlenda un Labradora dienvidos robežojas ar Kvebeku.

Provinces kopējā platība ir 405 212 km², pēc 2016. gada provizoriskajiem datiem provincē dzīvo 528 336 iedzīvotāji. Tā ir devītā lielākā Kanādas province pēc platības un iedzīvotāju skaita. Tās galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Sentdžonsa.

 Vēsture 
Ņūfaundlenda un Labradora ir viena no vecākajām eiropiešu apdzīvotajām teritorijām Ziemeļamerikā. Pirms eiropiešu ierašanās šo reģionu apdzīvoja pamatiedzīvotāji – beotuki (Ņūfaundlendā) un inuīti / innu (Labradorā). Pirmie eiropieši, kas nonāca reģionā, bija vikingi ap 1000. gadu.

1497. gadā Džovanni Kaboto (Džons Kabots), angļu karaļa Henrija VII uzdevumā, sasniedza Ņūfaundlendu, kas kļuva par vienu no pirmajām Eiropas zvejas bāzēm Amerikā. 16.–17. gadsimtā reģionā ieradās britu, franču, basku un portugāļu zvejnieki. Briti nostiprināja kontroli, un 1713. gada Utrehtas līgums piešķīra Ņūfaundlendu Lielbritānijai.

Ņūfaundlenda kļuva par britu koloniju 1855. gadā ar pašpārvaldi un 1907. gadā par dominionu (tādu pašu statusu kā Kanādai vai Austrālijai). Tomēr pēc ekonomiskās krīzes 1930. gados province atteicās no pašpārvaldes un atgriezās Lielbritānijas pārvaldībā.

1949. gadā, pēc referenduma, Ņūfaundlenda pievienojās Kanādai kā tās desmitā province. 2001. gadā provinces nosaukums tika oficiāli mainīts uz Ņūfaundlenda un Labradora, iekļaujot arī kontinentālo daļu – Labradoru.

 Ārējās saites 



Kategorija:Kanādas provinces un teritorijas