Ķeltu valodas

Ķeltu valodas ir valodu grupa, kura pieder pie indoeiropiešu valodu saimes. Senatnē tika lietotas plašā Eiropas teritorijā, bet mūsdienās ir tikai sešas ķeltu valodas, kurās galvenokārt tiek runāts Eiropas ziemeļrietumos. Ķeltu valodas tiek iedalītas gēlu valodās un britoņu valodās.

Ķeltu valodas:
 bretoņu valoda
 gallu valoda
 īru valoda
 korniešu valoda
 meniešu valoda
 skotu gēlu valoda
 velsiešu valoda

 Vēsture 
Ķeltu valodu vēsture aizsākas indoeiropiešu pirmvalodas sabrukuma procesā 3.—2. gadu tūkstotī p.m.ē., kad Centrāleiropā veidojās pirmās atšķirīgās ķeltu valodu formas. Agrīnākie rakstiskie pierādījumi par ķeltu valodām ir lepantiešu uzraksti 6. gadsimtā p.m.ē. Itālijas ziemeļos. Antīkajā pasaulē ķeltu valodas bija plaši izplatītas — tās lietoja Gallijā (mūsdienu Francija, Beļģija, Šveice), Britu salās, Iberijas pussalā (keltiberiešu valoda), Centrāleiropā un pat Mazāzijā (Galātijā). No šīm senajām valodām līdz mūsdienām saglabājušies tikai fragmenti — uzraksti, personvārdi un vietvārdi.

Romas impērijas ekspansija (1.—4. gs. m.ē.) un latīņu valodas dominance pakāpeniski izspieda ķeltu valodas no kontinenta. Gallijā tās līdz 5. gadsimtam gandrīz izzuda, Iberijā — līdz 6. gadsimtam. Līdz mūsdienām kontinenta teritorijā ir saglabājusies tikai bretoņu valoda, kas 5.—6. gadsimtā tika ieviesta Bretaņā, kad britu ķelti pārcēlās no Britu salām.

Britu salās ķeltu valodu attīstība turpinājās ilgāk. Ap 5. gadsimtu notika skaidra sadalīšanās divās atzarošanās līnijās: gēlu valodās (īru, skotu gēlu, meniešu) un britu valodās (velsiešu, korniešu, bretoņu). Viduslaikos īru un velsiešu valodas kļuva par nozīmīgiem literāriem valodas standartiem ar bagātīgu mutvārdu un rakstīto tradīciju. Tomēr vēlāk angļu un franču valodu politiskā un sociālā dominance pakāpeniski ierobežoja ķeltu valodu lietojumu.

Jaunākajā vēsturē vairākas valodas nonāca izmiršanas vai gandrīz izmiršanas stāvoklī: meniešu valoda izzuda 20. gadsimta sākumā, bet vēlāk tika atdzīvināta; korniešu valoda bija izzudusi jau 18. gadsimtā, taču 20. gadsimtā sāka atdzimšanas kustība. Šodien ķeltu valodas ir saglabājušās galvenokārt perifēriskos reģionos, bet vairākām no tām ir oficiāls statuss (piemēram, īru valodai Īrijā, velsiešu valodai Velsā).

 Leksika 
Ķeltu valodu leksika lielā mērā saglabā senās indoeiropiešu saknes, taču to vēsturiskajā attīstībā veidojušies arī savdabīgi aizguvumi un inovācijas. Senākajā periodā (pirms mūsu ēras pirmajos gadsimtos) ķeltu valodām bija kopīgs pamatvārdu slānis, kas daļēji sakrīt ar citām indoeiropiešu valodām, piemēram, vārdi, kas apzīmē ģimenes locekļus, dabas parādības un ikdienas dzīves priekšmetus.

Īpaši nozīmīgi bija kontakti ar latīņu valodu Romas impērijas laikā. No latīņu valodas aizgūti daudzi jēdzieni, kas saistīti ar administrāciju, tirdzniecību, celtniecību un kristietību. Šie aizguvumi nonāca gan britu, gan goideliskajās valodās, piemēram, īru valodā saglabājušies latīņu izcelsmes vārdi par baznīcas struktūru un reliģiskiem terminiem.

Viduslaikos uz ķeltu valodu leksiku būtiski ietekmēja angļu un franču valoda. Velsiešu, korniešu un bretoņu valodās parādījās daudz aizguvumu no angļu un anglonormāņu valodas, bet īru un skotu gēlu valodās — no angļu un skotu valodas. Šie aizguvumi attiecās uz administratīviem, juridiskiem un militāriem terminiem, kā arī uz jaunām tehnoloģijām un sadzīves priekšmetiem.

No otras puses, pašas ķeltu valodas ietekmēja arī citus reģionus. Vairāki ķeltu izcelsmes vārdi ir saglabājušies angļu valodā, īpaši vietvārdos un hidronīmos (piemēram, Temza, Avon, Kent), kā arī dažos kopīgos vārdos (“crag” — klints, “bog” — purvs, “bard” — dzejnieks, “druid” — priesteris, “whisky” — burtiski “dzīvības ūdens”). Arī franču valodā ir sastopami galiešu izcelsmes vārdi, kas apzīmē augus, dzīvniekus un dabas objektus, piemēram, alouette (“cīrulis”), bouleau (“bērzs”), mouton (“aita”), chêne (“ozols”). Turklāt ķeltu valodu substrāts atstājis pēdas arī ibēriešu un itāliešu valodās, īpaši vietvārdos un upju nosaukumos (piemēram, Segovia, Lugo, Minho), un pat vācu valodā ir daži ķeltu izcelsmes hidronīmi un vietvārdi.

Mūsdienās ķeltu valodās ir daudz internacionālismu, kas ienākuši caur angļu un franču valodu, taču vienlaikus notiek arī centieni attīstīt jaunvārdus, balstoties uz tradicionālajām saknēm, lai nodrošinātu valodu pilnvērtīgu funkcionēšanu modernajā pasaulē.

 Ārējās saites