Mangaļsala

Mangaļsala ir Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā un pussala. Mangaļsalas apkaime atrodas Rīgas ziemeļu daļā starp Daugavas ieteku Rīgas līcī un Vecdaugavu.

 Ģeogrāfija 
Pa sauszemi tā robežojas ar Vecāķu apkaimi, bet pa ūdeni tai ir robežas ar Vecdaugavas, Vecmīlgrāvja un Daugavgrīvas apkaimēm. Mangaļsalas apkaimes robežas ir Daugava, Audupe, Vecdaugava, līnija no Vecdaugavas līdz Rīgas līcim, Rīgas līcis. Mangaļsalas apkaimes kopējā platība ir 8,036 km², kas ir gandrīz par 3/5 vairāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Tomēr, neskatoties uz šīs apkaimes relatīvi lielo platību, tā pastāv kā skaidri identificējama telpiski un funkcionāli vienota teritorija jeb apkaime. To veicina gan šīs apkaimes ģeogrāfiskais novietojums, gan arī teritorijas izmantošanas specifika, kad apbūve un arī saimnieciskās darbības objekti galvenokārt izvietoti vienkopus apkaimes dienvidu daļā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 12 390 metri. Pussalas garums no Vecāķiem līdz Daugavas ietekai gar krastu ir 4,2 km, platums no Rīgas līča līdz Audupei — 2,6 km.Aivars Jakovičs, “Rīgas piejūra. 2. daļa.”. “Jumava”, 2016., Rīga. 9.-12. lpp. ISBN 978-9934-11-936-1 Daļa apkaimes teritorijas atrodas dabas parkā "Piejūra". Vecdaugavas krasti ietilpst Vecdaugavas dabas liegumā.

Mangaļsala Rīgas administratīvajās robežās tika iekļauta 1960. gadā. Galvenās ielas ir Albatrosu, Traleru un Veiksmes iela. Ar Vecāķiem to savieno Stāvvadu iela, kas pēc būtības ir asfaltēta šoseja, un Mangaļsalas iela, kas pussalas vidienē drīzāk ir tūristu taka.

Salu veido upju sanestās smiltis. Paralēli 30-50 m platajai pludmalei stiepjas 20-50 m platas un ap 3 m augstas priekškāpas (ap 0,6 km no Daugavas grīvas — līdz 8 m augstumam),Aivars Jakovičs, “Rīgas piejūra. 2. daļa.”. “Jumava”, 2016., Rīga. 17.-28. lpp. ISBN 978-9934-11-936-1 aiz kurām atrodas pelēko kāpu josla, kā arī vecāki aa mežu apauguši priekškāpu posmi un mitras ieplakas. Aiz ieplakām atrodas divi kāpu vaļņi — kādreizējie jūras krasti, bet dziļāk pussalā līdz Vecdaugavai turpinās viegli viļņots smilšu līdzenums ar atsevišķām nelielām kāpu grupām. Pie Daugavas grīvas aiz kāpām saglabājusies niedrāju lagūna ar nelieliem ezeriņiem.

Galvenais biotops Mangaļsalā ir mežainas piejūras kāpas. Nedaudz sastopami citi kāpu paveidi (embrionālās kāpas, priekškāpas), smiltāju un palieņu zālāji, staignāju meži un eitrofas augsto lakstaugu audzes. Galvenais meža tips ir sauss priežu mētrājs, pussalā reģistrēti 16 dižkoki (no tiem 10 priedes). Mangaļsalas mols ir putnu vērošanas vieta, uz jūrā esošā kuģa "Lady Cotlin" betona vraka uzturas jūras kraukļi.

 Vēsture 
13. gadsimtā tagadējā Mangaļsala piederēja Daugavgrīvas klosterim, vēlāk — Livonijas ordenim. Mangaļsala ir sens zvejnieku ciems (tā pirmais pieminējums esot 1330. gadā, kad Livonijas ordenis jau esošajā ciemā un Rīnūžos nomitinājis Kurzemes zvejniekus un piešķīris tiem loču monopoltiesības Daugavas grīvas rajonā) bijušajā Mangaļu pagastā, Mangaļsalas augšgalā gar Vecdaugavu, iezīmēts 17. gadsimta Rīgas patrimoniālā apgabala kartēs kā Magnusa sala (vai pārceltuve), vēlāk kā Magnusciems."Rīgas ielas" Enciklopēdija, Zalcmanis R., 1. sēj. — 47. lpp. Ķīšezera ziemeļu krastā šai laikā atzīmēta Magnusa muiža. Līdz 1840. gadam Mangaļu pussala bija sala, tā izveidojās 16. gadsimta otrajā pusē. Daugavas un tās toreizējās pietekas Lielupes izvietojums ievērojami atšķīrās no tagadējā. Lielupes ūdeņi ieplūda Daugavā pa tagadējo Buļļupi. Daugavas grīva atradās uz rietumiem no tagadējiem Vecāķiem. Mangaļsala jeb Magnusa sala () izveidojās, kad Daugava lielos pavasara palos pārrāva lielo Buļļu salu pie tagadējās ietekas. Ar laiku vecā Daugavas grīva sāka aizsērēt ar jūras smiltīm, 1567. gadā upe izlauza savu tagadējo ceļu uz jūru. Tās vecā gultne kļuva aizvien seklāka un pilnīgi aizsērēja ap 1840. gadu, kad Vecdaugava kļuva par atteku un izveidojās Mangaļu pussala.

19. gadsimtā izveidoja Mangaļu pagastu, izdalot to no bijušā Daugavgrīvas draudzes novada. Tas stiepās apmēram 12 kilometru garā un 5 kilometru platā joslā gar piekrasti no Daugavas grīvas Gaujas grīvas virzienā, ietverot arī Vecāķus, Kalngali un Garciemu. Latviešu Konversācijas vārdnīcā šis pagasts raksturots kā "pilnīgi nepiemērots lauksaimniecībai, neauglīgo kāpu smiltāju un sastrēgušo ūdeņu dēļ". Aramzeme aizņēma tikai 3,8% no pagasta platības, un šai ziņā Mangaļu pagasts ierindojās pēdējā vietā starp Latvijas pagastiem. Pieskaitot mitrās pļavas un ganības, lauksaimniecības teritorijas aizņēma 28% no pagasta teritorijas. Tāpat nevienā citā pagastā nebija tik augsts (27%) sīko sētu (1—2 ha) procents kā šajā. Rīgas tuvuma dēļ pagasts būtībā izveidojās par vasarnīcu rajonu, kura kodols bija Vecāķi. 1945. gadā tika izveidots Mangaļu ciems, bet 1949. gadā pagasts tika likvidēts. 1960. gada 7. septembrī Mangaļsalu pievienoja Rīgai. Mūsdienās daļa Mangaļu pagasta teritorijas ietilpst Ādažu novada Carnikavas pagastā, bet daļa — Rīgas pilsētas Ziemeļu rajonā.Dabas parka „Piejūra” dabas aizsardzības plāns. Kopsavilkums , piekraste.daba.lv

V. Veldre 1991. gada pārpublicējumā no 1938. gada pirmpublicējuma rakstā "Dzīve pie jūras" par Mangaļsalas ciema izskatu raksta šādi: "... bet viņu mājas nav tik izskatīgas, kādām vajadzētu būt Rīgas tuvumā: gandrīz visas jau stipri vecas, ielīkušiem un sūnainiem niedru jumtiem, gluži kā Nidā vai Papē, tanīs ciemos uz leju no Liepājas"."Rīgas ielas" Enciklopēdija, Zalcmanis R., 1. sēj. — 49. lpp. Šeit kā arī citos zvejnieku ciemos risinājušies rakstnieka Viļa Lāča romāna "Zvejnieka dēls" attēlotie notikumi. Arī vairāku romāna varoņu prototipi bijuši šo ciemu iedzīvotāji.

Pēc Latvijas PSR nodibināšanas iedzīvotājiem nācies atteikties no lielas daļas to apsaimniekotās zemes smago nodokļu dēļ. 1947. gadā izveidoja Mangaļu-Daugavgrīvas zvejnieku kolhozu, kopš 1949. gada to nosauca par "9. maija" kolhozu. 1950. gadā tas saņēma pirmos zvejas tralerus un paplašināja savu darbību visā Rīgas līcī, pēc 1955. gada — arī ārpus tā. Mangaļsalā izveidoja pamatskolu, kuru slēdza 1970. gados. 1960. gados pussalas dienvidos uzbūvēja kolhoza ostu, daudzdzīvokļu namu kvartālu, kuģu remonta bāzi un zivju apstrādes kompleksu, pie Vecāķu robežas — pionieru nometni. Kolhoza centru pārcēla no Vecmīlgrāvja uz Mangaļsalu. Agrākais zvejniekciems atrodas pie Daugavas, Vecdaugavas un Audas satekas, blakus tam 20. gadsimta beigās izveidojās privātmāju rajons.

1990. gadā kolhozu pārveidoja par paju sabiedrību "Auda", vēlāk tā kļuva par akciju sabiedrību, bet 2000. gadā bankrotēja un to nopirka konservu ražotājs "Gamma-A", kurš saglabāja tur ražošanu līdz 2019. gadam. 1992. gadā no "Audas" atdalījās zvejnieku kooperatīvs "Vecdaugava".

 Apskates objekti 
300px|thumb|Ķeizara akmeņi
1765. gadā celtais Komētas forts, bijušās artilērijas baterijas un nocietinājumi kopā ar nocietinājumiem Daugavgrīvā ir valsts nozīmes kultūras piemineklis.. 1913. gadā bija paredzēts zvejnieku ciematu Mangaļsalā likvidēt, lai izbūvētu nocietinātu rajonu visā pussalā, tomēr Pirmais pasaules karš sākās pirms šis nodoma īstenošanas.Aivars Jakovičs, “Rīgas piejūra. 2. daļa.”. “Jumava”, 2016., Rīga. 44.-60. lpp. ISBN 978-9934-11-936-1 1917. gadā cietoksni atkāpjoties iznīcināja krievu sapieri. Pēc 1920. gada Daugavas krastos izvietojās Latvijas armijas kara pilsētiņa Daugavgrīvas artilērijai (sākotnēji Traktoru baterija, no 1935. gada — Krasta artilērijas pulks). Pirmie gadi pagāja, atjaunojot karā sapostīto infrastruktūru un rokot nosusināšanas grāvjus. 1929. gadā Mangaļsalā atjaunoja krievu nodedzinātās kazarmas un tajās izvietoja divu Daugavgrīvas artilērijas bateriju karavīrus.Kur karavīri dzīvoja Juris Ciganovs, Latvijas Kara muzejs

Mangaļsalas jūras dambi uzbūvēja no 1850. līdz 1862. gadam, lai izveidotu jaunu kuģu ceļu, un, izmantojot Daugavas straumi, to padziļinātu. Austrumu molu veidoja pāļu konstrukcijas, ko vēlāk aizbēra un pārklāja ar akmeņiem. Uz dambja saglabājušies piemiņas akmeņi par godu Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra II un troņmantnieka Nikolaja Aleksandroviča apmeklējumam 1856. un 1860. gadā. "Rīgas avīze"  par šo notikumu raksta šādi: "1856. gada 27. maijā Viņa Augstība Aleksandrs II pēc dievkalpojuma 12:30 ar kuģi Rīga — Ļubeņ devies uz Dinamindes cietoksni, lai apskatītos cietokšņa iekārtas un nostiprinājumu (molu) ..."."Ziemeļu rajons gadsimtu Griežos" L. liepiņa, Rīga, 2004. gads. 32. lpp. 1990. gados piemiņas akmeņus Austrumu mola remonta laikā iemūrēja betona pamatnē.

Mangaļsalā atrodas arī piemiņas vieta 1905. gada revolucionāriem, kas nošauti kāpās 1906. gadā. No arhīvu materiāliem zināms, ka nāvei nolemtos no Centrālcietuma atveda pa Daugavu ar kuģīti, rītausmā kāpās nošāva un apraka, bet kāpas nolīdzināja. Zināma tikai viena no soda vietām, kurā  nošāva un apraka astoņus Pārdaugavas revolucionārā pulciņa "Saules dēli" kaujiniekus. Pieminot šo notikumu, 1970. gadā uzstādīja pieminekli."Ziemeļu rajons gadsimtu Griežos" L. Liepiņa, Rīga, 2004. gads. 35. lpp.

 Skatīt arī 
 Rīga
 Ziemeļu rajons
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Tipveida dzīvojamā apbūve Rīgā
 Rīgas klimats
 Daugava

 Piezīmes un atsauces 
 Izmantoti materiāli no Rīgas Domes pilsētas attīstības departamenta mājas lapas.
 Izmantoti materiāli no Rīgas pašvaldības portāla.

 Ārējās saites 
 Apkaimes oficiālā mājas lapa
 Rīgas pašvaldības portāla.


Kategorija:Latvijas pussalas
Kategorija:Ziemeļu rajons
Kategorija:Piejūras dabas parks