Pireneju pussala

Pireneju pussala vai Ibērijas pussala (, ) atrodas Dienvideiropā. Mūsdienās šajā pussalā atrodas Spānija, Portugāle, Andora un Gibraltārs. Otra lielākā Eiropas pussala pēc Skandināvijas pussalas.

Pireneju pussala atrodas galvenokārt subtropu joslā, ziemeļos mazliet mērenajā joslā, kā arī šādās dabas zonās: mūžzaļie cietlapju meži un krūmāji, platlapju meži un augstumjoslojuma apgabali. Pireneju pussalā no kultūraugiem galvenokārt audzē olīvas, vīnogas, citrusaugus un kviešus.

 Vēsture 
Pireneju pussalā cilvēki apmetās jau akmens laikmetā, un pirms vairāk nekā 30 000 gadiem šeit dzīvoja neolīta sabiedrības. Slaveni ir Altamiras alas zīmējumi Spānijā, kas datēti ar šo periodu. Pussalas teritorijā dzīvoja dažādas senās tautas, tostarp ibēri, ķelti un baski. Laika gaitā šīs grupas savstarpēji ietekmējās, un izveidojās ķeltoibēri kultūra.

Ap 1100. gadu p.m.ē. Pireneju pussalā sāka ierasties feniķieši, kas dibināja pirmās tirdzniecības kolonijas, piemēram, Gadiru (mūsdienu Kadisu). Vēlāk pievienojās grieķi un kartāgieši, kuri kontrolēja dienvidu un austrumu piekrasti, veidojot tirdzniecības ceļus.

3. gadsimtā p.m.ē. romieši sāka iekarot pussalu. Romiešu pārvalde veicināja kultūras, ekonomikas un infrastruktūras attīstību. Tika ieviesti ceļu tīkls, latīņu valoda, tiesību sistēma un kristietība.

5. gadsimtā, ar Romas impērijas sabrukšanu, pussalu sāka iekarot vairākas ģermāņu ciltis, tostarp vestgoti. Vestgotu Karaliste pastāvēja līdz 711. gadam, kad mauri (arābi un berberi) iekaroja lielāko daļu pussalas, izveidojot Andalusu. Laika posmā no 8. līdz 15. gadsimtam kristieši veica cīņas, lai atgūtu zemi no mauriem, kas pazīstama kā Rekonkista. Šajā laikā veidojās vairākas neatkarīgas karaļvalstis, piemēram, Kastīlija, Aragonija un Leonas Karalistes. Rekonkistas laikā pastiprinājās kristietība. 1492. gadā, kad Ferdinands II no Aragonas un Izabella I no Kastīlijas apvienoja savas karaļvalstis, viņi beidzot iekaroja Granadu, izbeidzot musulmaņu valdīšanu pussalā.

1492. gadā Kristofors Kolumbs, kas bija Spānijas monarhu uzdevumā, atklāja Ameriku. Tas iezīmēja Spānijas un vēlāk arī Portugāles impēriju izveidi. Tās kontrolēja plašas teritorijas Amerikā, Āfrikā un Āzijā, kļūstot par pasaules lielvarām.

1808. gadā Napoleona armijas iebruka Spānijā, kas izraisīja Pussalas karu. Franči tika sakauti ar britu un portugāļu palīdzību, taču šis periods vājināja Spāniju un veicināja Latīņamerikas koloniju neatkarības kustības.

20. gadsimtā Spānija piedzīvoja Francisko Franko diktatūru (1939–1975) pēc Spānijas pilsoņu kara, kamēr Portugālē pastāvēja Salazara režīms (1926—1974). Abi režīmi bija autoritāri, bet tika gāzti 1970. gadu vidū. Pēc diktatūru beigām abas valstis kļuva par demokrātijām. Spānija un Portugāle pievienojās Eiropas Savienībai 1986. gadā, kas sekmēja ekonomisko attīstību un stabilitāti reģionā.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Eiropas pussalas
Kategorija:Eiropas reģioni
Kategorija:Dienvideiropa
Kategorija:Rietumeiropa
Kategorija:Spānijas ģeogrāfija
Kategorija:Portugāles ģeogrāfija
Kategorija:Gibraltārs
Kategorija:Pussalas