Ernests Vīgners

Ernests Vīgners (dzimis , miris ) bija Latvijas koru un orķestru diriģents, komponists un folkloras vācējs. Pirmais latviešu mūziķis, kurš ieguva profesionālo izglītību konservatorijā Maskavā, kā arī viens no latviešu profesionālās mūzikas aizsācējiem. Viņa skaņdarbus atskaņoja III, IV, VII, VIII, XI, XIV, XVI un XX Dziesmu svētkos. Leonīda Vīgnera tēvs un Ivara Vīgnera vectēvs.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1950. gadā Kuldīgas apriņķa Kalna muižas “Liekmaņos” (tagad Rendas pagastā). Mācības uzsāka Graudupes pagasta skolā, tēva vadībā apguva galdnieka amatu. Vēlāk, pateicoties vecākā brāļa Indriķa gādībai, kurš Irlavas skolotāju seminārā strādāja par ērģelnieku, viņš 1865. gadā uzsāka mācības Irlavas skolotāju seminārā. 1867. gadā strādāja par palīgskolotāju Skrundas pagastskolā. 
Iedvesmojoties no Jāņa Bētiņa enerģiskās Kurzemes novada koru un orķestru organizēšanas, Ernests Vīgners vadīja Rendas kori un piedalījās 1873. gada I Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos. 1873. gadā viņš devās uz Maskavas konservatoriju, kur mācījās klavieres, ērģeles, vēlāk oboju un kompozīciju. Viņa skolotāju vidū bija arī Pēteris Čaikovskis.

Izmantojot iegūtās zināšanas tautas dziesmu vākšanas un harmonizēšanas laukā, Vīgners 1873. un 1874. gadā izdeva kora dziesmu krājuma "Latvija" divas burtnīcas, kurās ievietotas četrbalsīgas tautas dziesmu apdares a cappella vīru korim.
1888. gadā Vīgners bija Latviešu trešo vispārīgo dziedāšanas svētku un 1895. gadā Latviešu ceturto vispārīgo dziedāšanas svētku virsdiriģents, kurš ar savu profesionālo pieredzi cēla tautas kordziedāšanas mākslu. Latviešu sesto vispārīgo dziedāšanas svētku Goda virsdiriģents. Ernests Vīgners bija iniciators Rīgas Latviešu biedrības Mūzikas Komisijas dibināšanai (1889) un kādu laiku bija arī tās līdzstrādnieks. Par nožēlu Latviešu piekto vispārīgo dziedāšanas svētku priekšvakarā (1910) viņš ar Rīgas Latviešu biedrības vadību sanaidojās, piesliedamies šo svētku rīkošanas daudzajiem pretiniekiem.

Pēc Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu beigām Ernests Vīgners bija pedagogs — dzirdes mācības (fonoloģijas) metodiķis — Rīgas Fonoloģijas Institūta dibinātājs un vadītājs (1920. — 1933). 1926. gadā saņēma III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Bijis precējies ar dziedātāju Malvīni Kalēju (precēti 1892; šķirti 1904). Šai laulībā dzimušas meitas Tekla un Mirdza. Otrās laulības ar Luīzi Smilgu, ar kuru laulībā dzimuši četri bērni: Beatrise Oije (1903), Meta Krišjāne (1905), Leonīds (1906), Vitālijs (1907).

Miris 1933. gada 25. maijā Rīgā, apbedīts Meža kapos.

 Daiļrade 
Vīgneru Ernesta nedaudzie oriģinālskaņdarbi sava satura ziņā saistīti ar jaunlatviešu idejām, taču mākslinieciski tie ir noapaļotāki, spilgtāki par Baumaņu Kārļa darbiem. Andreja Jurjāna, kā arī praktisko folklorista gaitu ietekmē Ernests rada dažas spilgtas tautasdziesmu apdares, kas atbilst tautasdziesmu satura prasībām ("Strauja, strauja upe tecēj", "Irbīte", "Līgo dziesmas", "Šūpļa dziesma" u.c.) un raksturo apdaru autora iedziļināšanos tautas mūzikas specifikā, viņa apzināto tieksmi neatkārtot kādreizējās Jāņa Cimzes kļūdas.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Kā Daugava vaida (Trimpula)  ar Ausekļa vārdiem (1940. gada Latgales Dziesmu svētku ieraksts Daugavpilī)

Kategorija:1850. gadā dzimušie
Kategorija:1933. gadā mirušie
Kategorija:Latviešu komponisti
Kategorija:Latviešu diriģenti
Kategorija:Latvijas folkloristi
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Kuldīga
Kategorija:Kuldīgas novadā dzimušie
Kategorija:Rīgas Meža kapos apbedītie