Francijas—Prūsijas karš

Francijas—Prūsijas karš jeb Francijas—Vācijas karš (vācu: Deutsch-Französischer Krieg), Francijā bieži tiek saukts arī par 1870. gada karu (franču: Guerre franco-allemande de 1870), bija konflikts starp Franciju un Prūsijas Karalisti (1870. gada 19. jūlijs—1871. gada 10. maijs), kuru izprovocēja Prūsijas kanclers Oto fon Bismarks, un formāli uzsāka Napoleons III. Karš beidzās ar Francijas Impērijas sakāvi. Prūsija izveidoja Ziemeļvācu Savienību, kas pārtapa par Vācijas Impēriju.

Francija atteicās no Elzasas un Lotringas un samaksāja Vācijai kontribūciju.

 Miera līgums 
Neraugoties uz vairākiem smagiem zaudējumiem un vispārēji nelabvēlīgo kara gaitu, Francijai joprojām bija spēja turpināt pretošanos. Kopumā Francijas valdība kontrolēja 2/3 valsts teritorijas. Tai bija pārliecinošs pārsvars arī jūrā, un tā varēja organizēt Prūsijas jūras blokādi, tomēr, neraugoties uz ierobežotajiem pasākumiem, tā radīja ievērojamas grūtības Vācijas tirdzniecībai ne tikai Ziemeļjūrā, bet arī Baltijas jūrā.

Kopumā pasaules sabiedriskās domas simpātijas sliecās uz Francijas pusi. Prasības anektēt Francijas Elzasas un Lotringas provinces kopā ar milzīgām kontribūcijām, kā arī karadarbības veidi no Prūsijas puses (ķīlnieku sagrābšana un nošaušana, ciematu dedzināšana) liecināja par kara netaisnīgumu. Piemēram, slavenā itāļu brīvības cīnītāja Džuzepes Garibaldi ierašanos Francijā un aktīvu piedalīšanos karā var uzskatīt par pasaules sabiedriskās domas simpātiju izpausmi.

Tomēr visiem šiem apstākļiem bija nepieciešams laiks, lai izpaustos. Jūras blokādes organizēšana saskārās ar Lielbritānijas iebildumiem, Krievija ar kanclera Gorčakova vispārējām simpātijām pret Francijas nostāju atteicās tieši iejaukties konfliktā.

Vienojoties ar Prūsijas pusi, 1871. gada 8. februārī visā Francijā notika Nacionālās asamblejas vēlēšanas, kurās uzvaru guva tūlītēja miera atbalstītāji. Jaunizvēlētais parlaments 12. februārī sanāca Bordo, un nedēļu vēlāk par Francijas prezidentu tika ievēlēts Ādolfs Tjērs, kurš bija praktiski vienīgais zināmais politiķis, kas 1870. gada vasarā iebilda pret Francijas sasteigto iesaistīšanos karā un par to tika apsūdzēts valsts nodevībā. Pēc notikušajām vēlēšanām viņš kļuva par de facto jauno valsts vadītāju.

26. februārī Versaļā tika parakstīts provizorisks miera līgums. 28. februārī Nacionālā asambleja Bordo apstiprināja miera noteikumus, ar pārliecinošu deputātu vairākumu (546 — par, 107 — par, 23 deputāti atturējās).

1. martā Prūsijas karaspēks ienāca Parīzē un ieņēma daļu pilsētas, 3. martā tas atkāpās. Noslēguma miera līgums tika parakstīts Frankfurtē 10. maijā.

Francija zaudēja Elzasu un Lotringu, kā ar tai bija jāmaksā 5 miljardu franku kontribūcijas maksājums. Prūsijas karaspēks palika Francijas teritorijā līdz tā samaksai, Francijai bija jāsedz arī prūšu karaspēka uzturēšanas izmaksas.
 Kara statistikaУрланис Б. Ц. Войны и народонаселение Европы. — М., 1960.Bodart G.: Losses of life in modern wars. Austria-Hungary; France. — L., 1916. 
   Valsts
  Iedzīvotāju skaits 1870. gadā
  Armijas lielums
  Nogalināti
  Ievainoti
  Miruši no slimībām
  Nogalināti mierīgie iedzīvotāji Ziemeļvācu Savienība  32 914 800 1 451 992 32 634Šajā skaitā ir iekļauti 4009 Prūsijas karavīri, kuri pazuda bez vēsts un nekad netika atrasti, kā arī 290 letāli negadījumi, 29 pašnāvības Prūsijas armijā un 10 721 karavīrs, kas nomira no brūcēm.89 732  12 147Kopumā saslima 300 000 cilvēku vācu armijā.200 000Puse no viņiem nomira baku epidēmijas dēļ, ko izplatīja franču karagūstekņi. Bavārija  4 863 000  55 500 5600no visiem iemesliem    Virtemberga  1 819 000  16 500 976    Bādene  1 462 000  13 500  956    Kopā sabiedrotie  41 058 800 1 451 992Šajā skaitā ietilpst Bavārijas (50 000 kājnieku, 5500 kavalērijas un 192 lielgabali), Virtembergas (15 000 kājnieku, 1500 kavalērijas un 54 lielgabali) un Bādenes (11 700 kājnieku, 1800 kavalērijas un 54 lielgabali) karaspēks. No 1 451 992 vīriem 338 738 palika Vācijā.  40 166      200 000 Francija 36 870 000  2 067 366No tiem 915 000 bija dienestā no 1870. gada 15. jūlija līdz 1871. gada 1. martam, 735 000 tika izveidoti kā jaunas vienības un 417 366 bija Nacionālās gvardes sastāvā. 78 000Šajā skaitā bija iekļauti 17 000 franču karavīru, kas gāja bojā gūstā (kopā sagūstīti tika 474 414 franču karavīri), 2000, kas gāja bojā internēšanas laikā Šveicē un Beļģijā (kopā Šveicē un Beļģijā tika atbruņoti 96 492 franču karavīri), un 23 000 karavīru, kas gāja bojā no brūcēm.143 000 61 000Kopumā Francijas armijā saslima 320 000 cilvēku590 000No tiem 47 000 gāja bojā Parīzes bombardēšanas laikā. Kopā visas armijas  77 928 800  3 519 358  118 166    790 000

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:19. gadsimta kari
Kategorija:Kari ar Franciju
Kategorija:Kari ar Prūsiju
Kategorija:Kari ar Vāciju