Eberhards fon Monheims

Eberhards fon Monheims (, ) bija Teitoņu ordeņa Livonijas landmestrs 1328.-1340.24.VI, atteicies no amata. Jaunākā atskaņu hronika apraksta Rīgas pilsētas aplenkšanu un ieņemšanu 1330. gadā, lietuviešu 1330. gada uzbrukumu Piltenei, kā arī Dobeles (1335) un Tērvetes (1339) piļu atjaunošanu aizsardzībai pret žemaišu un lietuviešu iebrukumiem. Eberharda fon Monheima vadībā uz īsu laiku tika iekarota Upītes zeme un piešķirta Livonijas ordeņa Kurzemes kapitulam 1338. gadā.

 Dzīvesgājums 
Par Eberharda jaunību ziņu nav. Zināms 1309.-1313. gadā viņš bija Vindavas (Ventspils) komturs. 1314. līdz 1328. gadam bija Goldingenes (Kuldīgas) komturs, kas bija svarīgākā Ordeņa komtureja Kurzemē. 

1328. gadā vadīja livoniešu delegāciju Ordeņa ģenerālkapitulā Marienburgā un Elbingā. Šeit nolēma, ka saglabājot komturejas tiesības zvejot Kuršu jomā, Mēmeles komtureja no Teitoņu ordeņa Livonijas atzara pakļautības pārgāja Prūsijas atzara pakļautībā. 1328. gada 28. maijā Eberhardu ievēlēja par Livonijas landmestru.Monheim, Eberhard von

1328. gada 23. jūnijā Rīgas iedzīvotāji nodedzināja Ordeņa Daugavgrīvas viduslaiku pils nocietinājumus, kas šeit atradās kopš 1305. gada, kontrolējot kuģu kustību. Pēc rīdzinieku uzaicinājuma, 1329. gadā dižkunigaiša Ģedimina vadītais karaspēks bez pretestības šķērsoja Rīgas arhibīskapijas zemes un iebruka Ordeņa valdījumos Igaunijā, sasniedzot Vīlandes apriņķi. Tajā pašā 1329. gadā Eberharda karaspēks sāka aplenkt Rīgu, kas Livonijas pilsoņu kara sākumā 1297. gadā bija padzinusi Ordeni no pilsētas. 1330. gada martā Rīga padevās Ordenim. Pilsēta apņēmās dot Ordeņa pārstāvim vietu rātē, kā arī atteikties no alianses ar Lietuvu. Landmestrs Eberhards arī uzreiz pavēlēja sākt celt jaunu Rīgas pili. Svētās Romas impērijas ķeizars Ludvigs IV Bavārietis 1332. gadā atzina Ordeņa varu pār Rīgu. Jauno Rīgas pili cēla kā regulāru četru torņu četrstūra cietoksni, kas balstās Prūsijas paraugos, tikai ķieģeļu vietā šeit izmantoja akmeņus. Lietuvas pierobežas nostiprināšanai Eberhards nākamajos gados lika celt cietokšņus Dobelē, Jelgavā un Tērvetē.

1330. gada marta sākumā Ģedimina karaspēks atkal iebruka Ordeņa teritorijā, izpostot Piltenes pils apkaimi. Šis iebrukums nekādi nepalīdzēja Rīgai, kas šajā laikā bija spiesta padoties Ordenim. 

1331. gadā landmestra Eberharda karaspēks siroja Aukštaitijā un Žemaitijā. Karagājieni pret Ģediminu notika katru gadu. Ordeņa karaspēks sasniedza Mažeiķus, Ukmerģi un Viļņu. 1335. gadā notika karagājiens uz Polocku. 

Eberharda varas laikā sākās sarunas par Dāņu Igaunijas iegūšanu, kas īstenojās viņa pēcnācēju varas laikā. 

1340. gada sākumā notika neveiksmīgs Ordeņa karagājiens uz Lietuvu un 24. jūnijā, pēc Ordeņa virsmestra Dītriha fon Altenburga lūguma Eberhards atteicās no landmestra amata. Viņš devās uz Lejasreinas apgabalu, kas varbūt bija viņa dzimtā puse, un līdz 1346. gadam bija Mehelenas komturs, netālu no Ķelnes. Pēdējo reizi rakstos minēts 1360. gada 24. novembrī kā komandieris Morungā, Prūsijā.

 Rusova hronikas liecības 

 Skatīt arī 
 Livonijas odenis

Atsauces

Kategorija:Livonijas landmestri