Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu

Latvijas PSR Augstākās Padomes Deklarācija Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu ir dokuments, ar kuru 1990. gada 4. maijā tika atjaunota Satversmes sapulces 1922. gada 15. februārī pieņemtā Latvijas Republikas Satversme. Šī deklarācija pasludināja 1940. gada 17. jūnija PSRS militāro agresiju kā starptautisku noziegumu un atjaunoja Latvijas Republikas suverenitāti.

 Sagatavošana 
Deklarācijas koncepciju pēc Latvijas Tautas frontes (LTF) vadītāja Daiņa Īvāna lūguma sagatavoja Pasaules brīvo latviešu apvienības (PBLA) juridiskais konsultants Egils Levits kopā ar deputātu Tālavu Jundzi. 21. martā Latvijas Zinātņu akadēmijas augstceltnē ar to iepazīstināja Augstākās Padomes Tautas frontes frakcijas deputātus. Koncepcija ietvēra minimālo un maksimālo rīcības variantu, minimālais variants paredzēja pārejas perioda pasludināšanu un neatkarības sarunu uzsākšanu ar PSRS valdību, bet maksimālais variants paredzēja tūlītēju neatkarības pasludināšanu. 22. martā deputāta Rolanda Rikarda dzīvoklī sanāca frakcijas deleģētā darba grupa,Rolands Rikards  LIIS izstrādne kurā bez Levita un Rikarda piedalījās arī Vilnis Eglājs, Valdis Birkavs un Romāns Apsītis. 24. martā Levits pēc Latvijas Juristu biedrības kolēģijas sanāksmes Jaunielā 24 Vecrīgā prezentēja apspriedes rezultātus plašākai darba grupai, kurai pievienojās arī juristi Ints Upmacis, Edgars Meļķisis un Aivars Endziņš, kurš piedāvāja apspriedēm izmantot savu LKP Latvijas Valsts Universitātes (LVU) grupas sekretāra kabinetu Raiņa bulvārī 19. Pēdējā Neatkarības deklarācijas slīpēšana, piedaloties LTF vadībai, E. Levitam un PBLA pārstāvjiem, notika 30. martā Vaives dzirnavās.Vai zini, ka 4. maija deklarācija patiešām tapa arī kompartijas sekretāra kabinetā? lsm.lv 2025. gada 2. maijā

Vaives dzirnavās sagatavoto tekstu 31. martā apsprieda darba grupas sēdē LVU ēkā Raiņa bulvārī 19, vēlāk LTF frakcijas sēdēs LZA lielajā zālē. LTF frakcijas 12. aprīļa sēdē nobalsoja par “pārejas periodu” Latvijas Republikas valsts varas de facto atjaunošanai. 28. aprīļa sēdē nolēma no dokumenta projekta teksta izsvītrot prasību pasludināt par spēkā neesošu 1940. gada 21. jūlijā pieņemto Tautas Saeimas deklarāciju “Par valsts varu”, jo tā bija Latvijas PSR Augstākās padomes pastāvēšanas juridiskais pamats.4. maija deklarācijas tapšanas vēsturiskie aspekti Romāns Apsītis, Akadēmiskais ziņojums LZA pilnsapulcē 2002. gada 2. maijā

Deklarācijas gala varianta preambulā teikts, ka Tautas Saeima, kas bija ievēlēta prettiesiskās, antikonstitucionālās vēlēšanās, kuru rezultāti bija viltoti, nevarēja paust tautas gribu un tai arī nebija tiesību lemt par valsts politiskās iekārtas maiņu un atteikšanos no suverenitātes. Saskaņā ar Satversmi Latvija ir neatkarīga demokrātiska republika, kurā suverēnā vara pieder tautai un to mainīt var vienīgi tautas nobalsošanā. Tā kā Satversmē noteiktā procedūra nebija ievērota, Latvija nekad de iure nebija iestājusies Padomju Savienībā. Pamatojoties uz to un Latvijas iedzīvotāju gribu, kas pausta ievēlot vairākumā deputātus, kas atbalstīja neatkarības atjaunošanu, Augstākajai Padomei bija tiesības lemt par Latvijas neatkarības atjaunošanu.

 Izvilkums no deklarācijas teksta 
Pēc preambulas sekoja lemjošā daļaː LATVIJAS PADOMJU SOCIĀLISTISKĀS REPUBLIKAS
AUGSTĀKĀS PADOMES DEKLARĀCIJA "Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu" no likumi.lv

 1. Atzīt starptautisko tiesību pamatprincipu prioritāti pār valsts tiesību normām. Uzskatīt par prettiesisku PSRS un Vācijas 1939. gada 23. augusta vienošanos un no tās izrietošo 1940. gada 17. jūnija Latvijas Republikas suverēnās valsts varas likvidēšanu PSRS militārās agresijas rezultātā.

2. Pasludināt par spēkā neesošu kopš pieņemšanas brīža Latvijas Saeimas 1940. gada 21. jūlijā pieņemto deklarāciju «Par Latvijas iestāšanos Padomju Sociālistisko Republiku Savienībā».

3. Atjaunot Satversmes sapulces 1922. gada 15. februārī pieņemtās Latvijas Republikas Satversmes darbību visā Latvijas teritorijā.

Latvijas valsts oficiālais nosaukums ir LATVIJAS REPUBLIKA, saīsināti — LATVIJA.

4. Līdz Satversmes jaunās redakcijas pieņemšanai apturēt Latvijas Republikas Satversmi, izņemot tos pantus, kuri nosaka Latvijas valsts konstitucionāli tiesisko pamatu un kuri saskaņā ar Satversmes 77. pantu ir grozāmi tikai ar tautas nobalsošanu, proti: 1. pants — Latvija ir neatkarīga, demokrātiska republika; 2. pants — Latvijas valsts suverēnā vara pieder Latvijas tautai; 3. pants — Latvijas valsts teritoriju starptautiskos līgumos noteiktās robežās sastāda Vidzeme, Latgale, Kurzeme un Zemgale; 6. pants — Saeimu ievēlē vispārīgās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās. Satversmes 6. pants piemērojams, atjaunojoties tām neatkarīgās Latvijas Republikas valsts varas un pārvaldes struktūrām, kuras garantē brīvu vēlēšanu norisi.

5. Noteikt Latvijas Republikas valsts varas de fakto atjaunošanai pārejas periodu, kurš beidzas ar Latvijas Republikas Saeimas sasaukšanu. Pārejas periodā augstāko valsts varu Latvijā realizē Latvijas Republikas Augstākā Padome.Šo pantu anulēja 1991. gada 21. augusta likums "Par Latvijas Republikas valstisko statusu"

6. Uzskatīt par iespējamu pārejas periodā piemērot Latvijas PSR Konstitūcijas normas un citus likumdošanas aktus, kas šī lēmuma pieņemšanas brīdī darbojas Latvijas teritorijā, ciktāl tie nav pretrunā ar Latvijas Republikas Satversmes 1., 2., 3. un 6. pantu. Strīdus gadījumos jautājumus par likumdošanas aktu piemērošanu izšķir Latvijas Republikas Konstitucionālā tiesa. Pārejas periodā jaunus likumdošanas aktus pieņem vai esošos aktus groza tikai Latvijas Republikas Augstākā Padome.

7. Izveidot komisiju, lai izstrādātu Latvijas Republikas Satversmes jaunu redakciju, kas atbilst Latvijas pašreizējam politiskajam, ekonomiskajam un sociālajam stāvoklim.

8. Garantēt Latvijas Republikas un citu valstu pilsoņiem, kas pastāvīgi dzīvo Latvijas teritorijā, sociālās, ekonomiskās un kultūras tiesības, kā arī politiskās brīvības, kuras atbilst vispāratzītām starptautiskām cilvēktiesību normām. Tas pilnā mērā attiecināms uz tiem PSRS pilsoņiem, kas izteiks vēlēšanos dzīvot Latvijā, nepieņemot tās pilsonību.

9. Latvijas Republikas attiecības ar PSRS veidot saskaņā ar joprojām spēkā esošo 1920. gada 11. augusta miera līgumu starp Latviju un Krieviju, kurā uz mūžīgiem laikiem ir atzīta Latvijas valsts neatkarība. Sarunām ar PSRS izveidot Valdības komisiju.

Deklarācija stājas spēkā kopš pieņemšanas brīža.

 Nobalsošana 
Jau no 2. maija pie Augstākās Padomes ēkas (tagad Saeimas ēka) pulcējās liels neatkarības atbalstītāju pulks, kas aicināja pasludināt Latvijas neatkarību. Pēc pozitīvā balsojuma 4. maijā deputāti tika ar gavilēm un lielu sajūsmu sagaidīti Jēkaba ielā.

Deklarāciju pieņēma LPSR Augstākā Padome, kurā 1990. gada vēlēšanās bija ievēlēts 201 deputāts. Lai likumdevēji pieņemtu deklarāciju „Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu”, bija nepieciešams 2/3 no deputātu skaita atbalsts jeb 134 balsis. Ar 138 balsīm „par”, 0 „pret” (deklarāciju neatbalstošie deputāti balsojumā nepiedalījās) un 1 „atturas” Augstākā Padome to pieņēma.Latvijas Republikas Augstākās Padomes pirmās sesijas 4. sēde 1990. gada 4. maijā

 Atbalstīja 

 Andrejs Panteļējevs
 Ruta Marjaša
 Vilnis Eglājs
 Aleksandrs Kiršteins
 Ģirts Krūmiņš
 Indulis Ozols
 Oļegs Batarevskis
 Ints Cālītis
 Ivars Krastiņš
 Jānis Gulbis
 Rolands Rikards
 Dzintars Ābiķis
 Ojārs Kehris
 Rolands Repša
 Romāns Apsītis
 Jānis Krūmiņš
 Ojārs Blumbergs
 Ilma Briņķe
 Broņislavs Salītis
 Juris Karlsons
 Andris Teikmanis
 Mārcis Cīrulis
 Arturs Punovskis
 Ivars Ēlerts
 Einārs Cilinskis
 Jānis Freimanis
 Mihails Stepičevs
 Aivars Endziņš
 Māris Budovskis
 Atis Kramiņš
 Gunārs Preinbergs
 Andris Tomašūns
 Igors Movels
 Imants Geidāns
 Indulis Bērziņš
 Leonīds Alksnis
 Velta Čebotarenoka
 Vladlens Dozorcevs
 Ivars Silārs
 Vladimirs Einiņš
 Arnolds Bērzs
 Jānis Lagzdiņš
 Linards Muciņš
 Teodors Eniņš
 Aivars Lembergs
 Alfrēds Mačtams
 Ģirts Kristovskis
 Viktors Kalnbērzs
 Andris Apinītis
 Ivars Caune
 Andris Līgotnis
 Kazimirs Šļakota
 Juris Cibulis
 Georgs Andrejevs
 Dainis Vanags
 Valdis Birkavs
 Emerita Buķele
 Edvīns Kide
 Jānis Endele
 Druvis Skulte
 Jānis Kinna
 Stefans Rāzna
 Ludvigs Teteris
 Raits Černajs
 Jevģenijs Zaščerinskis
 Pēteris Laķis
 Pēteris Gabrānovs
 Sarmis Mednis
 Andris Felss
 Ita Kozakeviča
 Ludis Skosta
 Vilnis Bresis
 Mavriks Vulfsons
 Andris Plotnieks
 Mārtiņš Arnītis
 Pēteris Koroševskis
 Aleksandrs Lange
 Ivars Godmanis
 Brigita Zeltkalne
 Valdis Biķis
 Egils Einārs Jurševics
 Juris Aizezers
 Imants Kalniņš
 Jānis Lucāns
 Jānis Škapars
 Indulis Emsis
 Aleksejs Grigorjevs
 Marija Kārkla
 Eduards Berklavs
 Jānis Gavars
 Valdis Šteins
 Pēteris Krūgaļaužs
 Visvaldis Mucenieks
 Kārlis Liepiņš
 Skaidrīte Albertiņa
 Tālavs Jundzis
 Guntis Grūbe
 Valentīna Zeile
 Normunds Beļskis
 Andris Puzo
 Kazimirs Špoģis
 Antons Seiksts
 Gunārs Klindžāns
 Ārijs Ūdris
 Artūrs Kodoliņš
 Jānis Biezais
 Andris Grūtups
 Anatolijs Gorbunovs
 Antons Buls
 Jānis Vaivads
 Juris Dobelis
 Juris Bojārs
 Alberts Bels
 Imants Daudišs
 Mārtiņš Bērziņš
 Arvīds Ulme
 Imants Ziedonis
 Odisejs Kostanda
 Raimonds Krūmiņš
 Anna Seile
 Ivans Cupruns
 Einars Repše
 Pēteris Simsons
 Juris Celmiņš
 Vilis Seleckis
 Pēteris Lazda
 Agris Jaunkļaviņš
 Alfrēds Čepānis
 Dainis Īvāns
 Andrejs Krastiņš
 Andris Bērziņš
 Jānis Dinevičs
 Ivars Briedis
 Ziedonis Ziediņš
 Edmunds Krastiņš
 Jānis Blaževičs
 Ilmārs Geige
 Voldemārs Strīķis

 Atturējās 
 Aleksejs Zotovs

 Atteicās piedalīties 

 Igors Garajevs
 Viktors Stefanovičs
 Jurijs Ļaļins
 Jānis Dzintars
 Alberts Žuks
 Aleksandrs Peršins
 Mihails Berdikovs
 Sergejs Zaļetajevs
 Grigorijs Morozļi
 Nikolajs Mihailovs
 Alfrēds Rubiks
 Oļegs Ščipcovs
 Vladimirs Hodakovskis
 Vladimirs Kostins
 Eduards Maharevs
 Genadijs Romašovs
 Vjačeslavs Gerasimovs
 Leonīds Kurdjumovs
 Ivans Ivanovs
 Tatjana Ždanoka
 Pāvels Šapovalovs
 Vladimirs Mihailovs
 Ivans Prokofjevs
 Anatolijs Safonovs
 Anatolijs Aleksejevs
 Edgars Eglītis
 Nikolajs Builovs
 Mihails Gavrilovs
 Sergejs Dīmanis
 Aleksandrs Smoļuks
 Viktors Alksnis
 Andrejs Beluha
 Vladimirs Zatuliviters
 Valerijs Priščepovs
 Mihails Ivanovs
 Aleksejs Vidavskis
 Vladimirs Rodins
 Aleksejs Providenko
 Vladimirs Žarkovs
 Sergejs Beskrovnovs
 Jevgeņijs Drobots
 Grigorijs Agafonovs
 Jevgeņijs Jagupecs
 Jurijs Antons
 Boriss Feršalovs
 Igors Rjabiņins
 Anatolijs Bartaševičs
 Martijans Bekasovs
 Andrejs Rešetņikovs
 Valentins Gapoņenko
 Viktors Krols
 Larions Kucāns
 Galaktions Radionovs
 Viktors Kokorišs
 Jurijs Kirjušins
 Filips Stroganovs
 Mihails Rogals

Tika pasludināts pārejas posms no Latvijas Republikas Augstākās Padomes līdz Saeimas sasaukšanai.

 Svētku diena 
4. maijs ir valsts svētku diena — Latvijas Republikas Neatkarības atjaunošanas diena.

Latvijas PSR Augstākās Padomes Deklarācija Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu šobrīd atrodas LR Saeimas arhīvā, LR AP fondā, 10. apr., 2932. l., 42. lp.

 Atsauces 

 Literatūra 
 Tālavs Jundzis „4. maijs”. — Fonds Latvijas Vēsture, Rīga 2000.  (Rakstu, atmiņu un dokumentu krājums par neatkarības deklarāciju)
 Daina Bleiere „Latvija. Notikumu hronika 1985. — 1996. gadā”. — N.I.M.S., Rīga 1996. 
 Ringolds Balodis, Annija Kārkliņa „Divdesmit gadi kopš Latvijas Neatkarības deklarācijas — valststiesību attīstības tendences un risinājumi”. — Jurista Vārds Nr.17/18, 27.04.2010.
 Valdis Blūzma, Ojārs Celle, Tālavs Jundzis, D. A. Lēbers, Egils Levits, Ļubova Zīle „Latvijas valsts atjaunošana (1986.g. — 1993.g.)”. — Latvijas Zinātņu akadēmijas Baltijas stratēģisko pētījumu centrs, Rīga, 1998. 

 Ārējās saites 

 Latvijas PSR Augstākās Padomes Deklarācija Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. — likumi.lv
 Latvijas PSR Augstākās Padomes Deklarācija Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. — historia.lv
 Jānis Pleps. Neatkarības deklarācija: toreiz un tagad. // Jurista vārds. Nr.18 (522) otrdiena, 2008. gada 13. maijs
 LPSR AP lēmums Par Deklarāciju jautājumā par Latvijas valstisko neatkarību
 1990. gada 4. maija LPSR AP sēdes stenogramma

Kategorija:Latvijas politika
Kategorija:Latvijas vēsture
Kategorija:Dokumenti