Indoeiropiešu pirmvaloda

Indoeiropiešu pirmvaloda ir hipotētiski konstruēta visu indoeiropiešu valodu kopīgā priekštece. Ir vairākas konkurējošas hipotēzes par indoeiropiešu pirmvalodas izcelsmi.  Pētījums par pirmvalodu  Pašreiz populārākā ir „Kurgānu hipotēze”, saskaņā ar kuru sākotnējie šīs valodas runātāji mituši Melnās jūras ziemeļu piekrastes stepēs tagadējās Ukrainas dienvidos. Alternatīvā teorija aizstāv Anatolijas kalnienes izcelsmes vietu tagadējās Turcijas vidienē.Aigars Kalniņš. "Indoeiropiešu pirmvaloda". Nacionālā enciklopēdija. (skatīts 05.09.2023)

Pēc F.Kortlanda (Kortlandt) uzskata jau aptuveni 3000.—3300. gadā p.m.ē. notika indoeiropiešu pirmvalodas sadalīšanās „centum” un „satem” grupās, atbilstoši skaitļa „simts” izrunai. Pēc šīs hipotēzes indoāriešu, baltu un slāvu valodas pieder pie „satem” grupas. Droši var teikt vienīgi to, ka aptuveni 2000.—2300. gadā p.m.ē. pirmvaloda jau bija sadalījusies nesaistītās meitas valodās.

 Valodniecisko pētījumu vēsture 
Indoeiropiešu valodu jeb „indoģermāņu valodu” salīdzinošā izpēte sākās jau 19. gadsimta sākumā, kad Francs Bops (Franz Bopp) publicēja savu darbu „Salīdzinošā gramatika” (1833). Mūsdienu salīdzinošā valodniecība sākās ar Kārļa Brugmaņa (Karl Brugmann) pētījumu „Indoģermāņu valodu salīdzinošās gramatikas uzmetums” (Grundriss der vergleichenden Grammatik der indogermanischen Sprachen), kas publicēts 1880. gados.

 Indoeiropiešu pirmvalodas pamatiezīmes 

 Patskaņi 
 Īsie patskaņi: *e, *o, iespējams, *a.
 Garie patskaņi: *ē, *ō, iespējams, *ā.
 Divskaņi: *ei, *eu, *ēi, *ēu, *oi, *ou, *ōi, *ōu, (iespējams, *ai, *au, *āi, *āu). * Vokālie alofoni un to garie varianti.

 Lietvārdu deklinācijas 
Uzskata, ka indoeiropiešu pirmvalodai bija astoņi vai deviņi locījumi: nominatīvs (kas?), akuzatīvs (ko?), ģenitīvs (kā?), datīvs (kam?), instrumentālis (ar ko?), lokatīvs (kur?), vokatīvs (!), ablatīvs (no kurienes?) un, iespējams, allatīvs (kurp?).

 Vietniekvārdi 
Sakarā ar vietniekvārdu lielo dažādību indoeiropiešu valodās, ir grūti rekonstruēt pirmvalodas vietniekvārdus. Uzskata, ka tikai pirmajā un otrajā personā ir lietoti vietniekvārdi, bet trešajā personā lietoti tā sauktie „demonstratīvi”. Pēc Roberta Bīksa (Robert S.P. Beekes) grāmatā „Ievads salīdzinošajā indoeiropiešu valodniecībā” (Comparative Indo-European Linguistics: An Introduction) pamatotā uzskata vietniekvārdi „es” — „mēs” un „tu” — „jūs” locīti šādā veidā:

Vietniekvādi (pēc Bīksa)Pirmā personaOtrā personavienskaitlisdaudzskaitlisvienskaitlisdaudzskaitlisNominatīvsh₁eǵ(oH/Hom) ("es")*wei ("mēs")*tuH ("tu")*yuH ("jūs")Akuzatīvs*h₁mé, *h₁me ("mani")*nsmé, *nōs ("mūs")*twé ("tevi")*usmé, *wōs ("jūs")Ģenitīvs*h₁méne, *h₁moi ("mans")*ns(er)o-, *nos ("mūsu")*tewe, *toi ("tavs")*yus(er)o-, *wos ("jūsu")Datīvs*h₁méǵʰio, *h₁moi ("man")*nsmei, *ns ("mums")*tébʰio, *toi ("tev")*usmei ("jums")Instrumentālis*h₁moí ("ar mani")?*toí ("ar tevi")?Ablatīvs*h₁med ("no manis")*nsmed ("no mums")*tued ("no tevis")*usmed ("no jums")Lokatīvs*h₁moí ("manī")*nsmi ("mūsos")*toí ("tevī")*usmi ("jūsos")

 Skaitļi 

Indoeiropiešu pirmvalodas skaitļi tiek rekonstruēti vairākos veidos. Zemāk esošajā tabulā parādīti divi populārākie variani pēc Sīlera (Sihler) un Bīksa (Beekes):

Pēc SīleraPēc Bīksaviens*Hoi-no-/*Hoi-wo-/*Hoi-k(ʷ)o-; *sem-*Hoi(H)nosdivi*d(u)wo-*duoh₁trīs*trei-; *tri-*treiesčetri*kʷetwor-; *kʷetur-*kʷetuōrpieci*penkʷe*penkʷeseši*s(w)eḱs; *weḱs*(s)uéksseptiņi*septm̥*séptmastoņi*oḱtō vai *oḱtou; *h₃eḱtō vai *h₃eḱtou*h₃eḱteh₃deviņi*(h₁)newn̥*(h₁)néundesmit*deḱm̥(t)*déḱmtdivdesmit*wīḱm̥t-;  *widḱomt-*duidḱmtitrīsdesmit*trīḱomt-;  *tridḱomt-*trih₂dḱomth₂četrdesmit*kʷetwr̥̄ḱomt-; *kʷetwr̥dḱomt-*kʷeturdḱomth₂piecdesmit*penkʷēḱomt-; *penkʷedḱomt-*penkʷedḱomth₂sešdesmit*s(w)eḱsḱomt-; *weḱsdḱomt-*ueksdḱomth₂septiņdesmit*septm̥̄ḱomt-; *septm̥dḱomt-*septmdḱomth₂astoņdesmit*oḱtō(u)ḱomt-; *h₃eḱto(u)dḱomt-*h₃eḱth₃dḱomth₂deviņdesmit*(h₁)newn̥̄ḱomt-; *h₁newn̥dḱomt-*h₁neundḱomth₂simts*ḱm̥tom; *dḱm̥tom*dḱmtómtūkstotis*ǵheslo-; *tusdḱomti*ǵʰes-l-

 Atsauces 

 Literatūra 


 Lehmann, W., and L. Zgusta. 1979. Schleicher's tale after a century. In Festschrift for Oswald Szemerényi on the Occasion of his 65th Birthday, ed. B. Brogyanyi, 455–66. Amsterdam.
 Mallory, J.P., (1989). In Search of the Indo-Europeans London: Thames and Hudson. 


 Renfrew, Colin (1987). Archaeology & Language. The Puzzle of the Indo-European Origins. London: Jonathan Cape. 


 Vyacheslav V. Ivanov and Thomas Gamkrelidze, The Early History of Indo-European Languages, Scientific American, vol. 262, N3, 110116, March, 1990

 Remys, Edmund, General distinguishing features of various Indo-European languages and their relationship to Lithuanian, Indogermanische Forschungen, Walter de Gruyter, Berlin, New York, Band 112, 2007.

 Ārējās saites 
 Indo-European Dictionary by Gerhard Köbler 
 Indo-European Etymological Dictionary by Julius Pokorny (University of Texas)
 Comparative Notes on Hurro-Urartian, Northern Caucasian and Indo-European  (by Vyacheslav V. Ivanov)
 Indo-European family tree, showing Indo-European languages and sub branches 
 Image of Indo-European migrations from the Armenian Highlands
 The Early History of Indo-European Languages
 American Heritage Dictionary:
 Indo-European and the Indo-Europeans, essay on the reconstruction of Proto-Indo-European
 Indo-European Roots, index
 PIE theoretical grammar
 Indo-European Etymological Dictionary database (Leiden University)
 Indo-European Documentation Center at the University of Texas
 "The Indo-Uralic Verb" by Frederik Kortlandt
 Say something in Proto-Indo-European (by Geoffrey Sampson)
 An Overview of the Proto-Indo-European Verb System (by Piotr Gąsiorowski)
 PIE root etymology database (by S.L.Nikolaev and S.A.Starostin)
 On the internal classification of Indo-European languages: survey by Václav Blažek. Linguistica ONLINE. ISSN 1801-5336

Kategorija:Valodniecība
Kategorija:Pirmvalodas
Kategorija:Aizvēsture
Kategorija:Indoeiropiešu valodas