Kleisti (Rīga)

Kleisti, agrāk Kleistes muiža, ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā,  Rīgas ZR daļā. Tā robežojas ar Rītabuļļu (nav sauszemes savienojuma), Bolderājas, Spilves, Imantas apkaimēm, bet rietumos — ar Mārupes novada Babītes pagastu un Jūrmalu.

Kleistu apkaimes robežas ir pilsētas robeža, Buļļupe, Kleistu iela, Apakšgrāvja iela, dzelzceļa līnija Zasulauks—Bolderāja, līnija līdz Kleistu ielai, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, līnija līdz pilsētas robežai.

Kleistu apkaimes kopējā platība ir 18,730 km², un platības ziņā tā ir vislielākā Rīgas pilsētas apkaime, trīs reizes pārsniedzot vidējo apkaimes platību. Lielāko daļu apkaimes platības aizņem neapbūvētas teritorijas: meži un aizaugušas pļavas. Apkaimes ārējās robežas garums ir 24 520 metri, kas ir lielākais Rīgā.

 Ģeogrāfija 
Neskatoties uz savu lielo platību, Kleisti ir mazapdzīvota un nomaļa Rīgas apkaime. Apkaimes ziemeļdaļu aizņem meži un Bolderājas kāpa. It īpaši mazapdzīvota ir Kleistu ZA daļa, kas robežojas ar Jūrmalas pilsētu un vienu no noslēgtākajām apkaimēm Rīgas tuvumā — Vārnukrogu. Apkaimes vidusdaļu veido neapkoptas pļavas, kā arī privātmāju komplekss Spilves pļavas, kas radies no pārbūvētiem mazdārziņiem. Apkaimē ir plašs kanālu un grāvju tīkls, kas apgrūtina pārvietošanos pa jau tā aizaugušām platībām un neattīstīto ceļu tīklu.

Apkaimes augstākais punkts ir 16 m augstais Bumbu kalns, kur ir izbūvēts arī skatu tornis.

No pilsētbūvniecības viedokļa visattīstītākā ir apkaimes dienvidu daļa, kas robežojas ar Imantu un kur atrodas Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrs un RSU Zinātnes centra Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūts.

 Vēsture 
1873. gadā atklāja Rīgas — Bolderājas dzelzceļu.Arvis Pope, 2005. Rīgas galvenā nomale. — Rīga: izdevniecība "Zelta grauds", 51. lpp. kopā 239 lpp. 1924. gadā Kleistes muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas robežās."Rīgas pārvalde astoņos gadsimtos", SIA Rīgas nami & Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs, Rīga, 2000. Kopā 351. lpp. Pēc Latvijas okupācijas Kleistu muižas zemi iekļāva Ļeņina, vēlāk Ļeņingradas rajonā.Kleisti, 1988. Enciklopēdija Rīga. — Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija. 361. lpp.

Kleisti bija pilsētas nomale, līdz tika izbūvēts ceļš cauri Kleistiem uz Bolderāju. Pēc Otrā pasaules kara sākās Kleistu pļavu apbūve.Rīgas ielas, 2001 // Enciklopēdija, 1. sēj. - Rīga: Apgāds Priedaines, 238. lpp; 43. lpp. Savukārt Kleistu mežs funkcionāli bija paredzēts kā Imantas un Iļģuciema atpūtas zona. 20. gadsimta otrajā pusē Kleistos izvietoja Zinātņu akadēmijas Virusoloģijas un mikrobioloģijas institūtu, kā arī jāšanas un pieccīņas sporta bāzi.Andris Ārgalis, 2000. Rīga. — Rīga: Apgāds AS "Preses nams", kopā 107 lpp; Kleisti, 1988. Enciklopēdija Rīga. — Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija. 361. lpp / 388. lpp.; Kleistu muižas ansamblis, 1988. Enciklopēdija Rīga. — Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija. 361. lpp. Kleistu muižas ēkas piešķīra Latvijas Zinātņu akadēmijas Mikrobioloģijas institūtam. Kungu mājā iekārtoja dzīvokļus, kārniņu jumtu nomainīja ar skārda jumtu. Barokālos sīkrūšu logus nomainīja ar standarta logiem, kā arī pārveidoja iekštelpu interjerus."Latvijas enciklopēdija", 3 sēj, Rīga, 2005, SIA "Valērija Belkoņa izdevniecība", termins "Kleisti, Kleistu muiža"

1974. gadā Rīgai pievienoja arī Lāčupes kapu teritoriju.Rīgas Robežas. 1988. Enciklopēdija Rīga. — Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija. 606. lpp; Rīgas teritorija un robežas 13. g — 1979. gads. // Rīgas ielas, 2001 // Enciklopēdija, 1. sēj. - Rīga: Apgāds Priedaines, 24 — 25. lpp. kopā 238. lpp. Lāčupes jeb Lācara kapsētu atklāja 19. gadsimta beigās. Kapsēta Kleistu mežā strauji izpletās pēc tam, kad tika slēgti daudzi kapi Rīgas centrā.Andris Ārgalis, 2000. Rīga. — Rīga: Apgāds AS "Preses nams", kopā 107 lpp.
1980. gadā Kleistos atklāja modernās pieccīņas un jāšanas sporta centru, kas mūsdienās izaudzis par Jāšanas sporta skolu "Kleisti".

Pēc PSRS sabrukuma Ļeņingradas rajonu pārdēvēja par Kurzemes rajonu."Rīgas pārvalde astoņos gadsimtos", SIA Rīgas nami & Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs, Rīga, 2000. Kopā 351. lpp; 34., 35.lpp.
Līdz mūsdienām ir saglabājusies Kleistu muižas apbūve ar tajā esošo muižas kungu namu ērberģi, kā arī trijiem dižozoliem. Blakus bijušajai kungu mājai atrodas Pārdaugavas resnākais ozols (p — 5,3 m), otrs Kleistu dižozols zaļo viņpus Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūta, trešais — pie Universitātes Biomedicīnas pētījumu un studiju centra ēkām.T. Pūka "Rīga aizvien bijusi dižozolu pilsēta" // Tava labākā grāmata par Latviju, Enciklopēdija katrai ģimenei "Rīga", Izdevniecība "Aplis", Rīga, 1998., 223. - 225. lpp. Minētā muižas apbūve un tās elementi ir valsts nozīmes kultūrvēsturiskie pieminekļi.

Mūsdienās nozīmīgākie Kleistos atrodošie objekti ir kādreizējais Kleistu muižas ansamblis, RSU Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūts, Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrs, Latvijas Nacionālā lietišķo sporta veidu skola.Andris Ārgalis, 2000. Rīga. — Rīga: Apgāds AS "Preses nams", kopā 107. lpp.; Rīga. Pilsētas plāns 1:20000, 2004. — Rīga: Karšu izdevniecība Jāņa sēta

 Kleistu muižiņa 

Kleistu muižiņa — Kleistenhof, Lambertshof, Lila Bergs Hoff, Vegesackshof, Schultzenhof. Kleistu muižas ansambļa centrs atradās tagadējā Kleistu ielā 37."Latvijas enciklopēdija", 3 sēj., Rīga, 2005, SIA "Valērija Belkoņa izdevniecība", termins "Kleisti, Kleistu muiža", 388. lpp; 89. lpp. Līdz mūsdienām saglabājusies muižas apbūve. Muižiņa bija valsts jurisdikcijai pakļautajā Daugavgrīvas draudzes novadā.Veitners K., 1996. Pārdaugavas muižu vēsturiskā attīstība 1750. g. — 1850. g. LU Vēstures un filozofijas fakultātes bakalaura darbs, vad. Doc. J. Štrauhmanis: — Rīga, 69 - 70. lpp. Vēsturiskajos avotos tā pirmo reizi minēta 1638. gadā."Latvijas enciklopēdija", 3 sēj., Rīga, 2005, SIA "Valērija Belkoņa izdevniecība", termins „"Kleisti, Kleistu muiža", 388. lpp; 89. lpp. Kleistu īpašumu Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers piešķīra savam padomniekam Matīsam Brāderam. Muižiņai secen gāja muižu redukcija 17. gadsimta beigās — muižas platība bija 2 arkli. 1754. gadā pulkvedis Karls Floriāns fon Tīlavs (Thielau), kuram bija mantojuma tiesības uz šo īpašumu, uzticēja tās toreizējam ķīlas īpašniekam birģermeistaram Georgam Kristofam Andrēe (Andreae). 1765. gadā muižu savā īpašumā ieguva rātskungs Gothards Fēgezaks, apprecēdams birģermeistara Andrēe meitu, pēc tam muiža vēl vairākas reizes maina īpašniekus. 1844. gadā muižas īpašnieka Gotharda fon Fēgezaka mantojumā norādīti viņam piederējušie īpašumi: Jaunā, Lamberta, Šulca un Vīķu muižiņas, kas visas pazīstamas ar Kleistu muižas nosaukumu. 1844. gadā Kleistu muižas mantinieki zemes sadalīja četrās daļās un iznomāja zemkopjiem un lopkopjiem.

Kleistu muižai, atšķirībā no lielas daļas citu Pārdaugavas vasaras muižiņu, bija lauksaimnieciska nozīme. No tās 4000 pūrvietu kopējās platības 1500 pūrvietu aizņēma mežs (aptuveni 500 ha), 500 — smilšainas kāpas, tikai atlikusī zemes daļa bija lauksaimniecībā izmantojamā zeme. No tās 750 pūrvietas bija sadalītas 11 dzimtļaužu saimniecībām (aptuveni 300 ha), pārējā zemes daļa tika apsaimniekota kā muižas zeme.Broce J., 1996. Zīmējumi un apraksti 2. sēj. // Rīgas Priekšpilsētas un tuvākā apkārtne. — Rīga, Zinātne, 324. lpp; Kleisti, 1988. Enciklopēdija Rīga. — Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija. 361. lpp.

Kleistu muižā dzīvoja arī J. K. Broce (pēc 1768. gada), kad viņš pēc Vitenbergas Universitātes beigšanas ieradās Kleistu muižā, lai uzņemtos rātskunga Gotharda fon Fēgezaka dēla audzināšanu. 1793. gadā arī tapis Broces zīmētais Kleistu muižas attēls, kas atspoguļo tā laika muižas ainavu. Kleistu muižas kompleksā bija 3 dzīvojamās ēkas — kungu nams, kungu ērberģis un nomnieka dzīvojamais namiņš, kā arī saimniecības ēkas un parks.

Gothards Fon Fēgezaks uzcēla greznu dzīvojamo ēku kungu namu. Kleistu muižas kungu māja ir 18. gadsimta beigās celta vienstāvu ēka guļbūves konstrukcijā uz augstiem mūra pamatiem ar mansarda jumtu. Celtnei ir barokāls apveids, ēkas galos pildrežģu konstrukcijas zelmiņi. Vēlāk kungu māja tika apšūta ar spundētiem dēļiem, kur pie ieejas uzbūvēts lievenis klasicisma stilā ar lēzenu frontonu, ko balsta 2 kolonnu pāri.Kleisti, Kleistu muiža, 2005. Latvijas enciklopēdija, 3 sēj., - Rīga: SIA "Valērija Belkoņa izdevniecība", 388. lpp. 19. gadsimtā muižas kungu mājā bijis ļoti grezns interjers.

Pie Kleistu apkaimes var pieskaitīt arī Jauno muižu, kurai nav zināma precīza atrašanās vieta, tomēr pēc 1917. gada kartogrāfiskā materiāla, tās iespējamā atrašanās vieta ir tagadējās Kleistu un Buļļu ielas rajonā, kas daļēji iekļaujas Kleistu apkaimes teritorijā.Karte des westlichen Ruβlands. Kriegsausgabe // Herausgegeben von der Kartogr: Abteilung der Kgl. Preuβ. Landesaufnahme 1917, Mafsstab 1:100 000

 Sabiedriskais transports 
 Autobuss 
 13. Babītes stacija — Kleisti — Preču 2
 36. Imanta 5 — Vakarbuļļi
 56. Bolderāja — Ziepniekkalns

 Skatīt arī 
 Rīga
 Kurzemes rajons
 Sabiedriskais transports Rīgā

 Piezīmes un atsauces 
 Izmantoti materiāli no Rīgas Domes pilsētas attīstības departamenta mājas lapas.
 Izmantoti materiāli no Rīgas pašvaldības portāla.

 Ārējās saites 

 Kleisti portālā apkaimes.lv