Centrālamerika

Centrālamerika ir Amerikas vidusdaļas reģions, kurš atrodas Ziemeļamerikas dienvidos un aizņem 523 000 km2 lielu platību.

Centrālamerika ir šaurs sauszemes tilts, kas stiepjas starp Kluso okeānu rietumos un Karību jūru austrumos. Reģions ir ļoti kalnains, ar vairākiem aktīviem vulkāniem, kā arī plašiem lietus mežiem, upēm un ezeriem. Centrālamerika atrodas tropu klimatiskajā joslā, kas nodrošina augstu mitruma līmeni un bagātu bioloģisko daudzveidību. Tā savieno Ziemeļameriku ar Dienvidameriku. 

 Centrālamerikas valstis 
Centrālamerikā pavisam atrodas septiņas valstis:








Galvenā valoda ir spāņu, bet Belizā oficiālā valoda ir angļu. Daudzās vietās lieto arī vietējās indiāņu valodās.

 Vēsture 
Reģionā dzīvoja vairākas civilizācijas, piemēram, maiji, kuri izstrādāja sarežģītas pilsētas, rakstības sistēmas un kalendārus.  

16. gadsimtā reģionā ieradās spāņu iekarotāji, kas izveidoja kolonijas un ieviesa jaunas politiskās un sociālās struktūras.  

No 1609. gada līdz 1821. gadam lielāko daļu Centrālamerikas pārvaldīja Gvatemalas ģenerālkapteinis Jaunspānijas vicekaraļa padotībā. Kad 1821. gadā Jaunspānija pasludināja neatkarību no Spānijas Karalistes, tagadējās Gvatemalas, Hondurasas, Salvadoras, Nikaragvas un Kostarikas teritoriju pievienoja Pirmajai Meksikas Impērijai, bet jau 1823. gadā Apvienotās Centrālamerikas provinces pasludināja neatkarību ar Gvatemalas pilsētu kā galvaspilsētu. Drīz to pārdēvēja par Centrālamerikas Federatīvo Republiku (República federal de Centro-américa), kuras galvaspilsēta no 1834. līdz 1838. gadam bija Sansalvadora.  

19. gadsimtā Centrālamerikas valstis izcīnīja neatkarību no Spānijas un sāka veidot savas nacionālās identitātes: 1838. gadā Nikaragva, Hondurasa un Kostarika, bet 1839. gadā arī Gvatemala deklarēja neatkarību, kas izraisīja pilsoņu karu ar Salvadoras valdību līdz 1841. gadam. 

Panama atdalījās no Kolumbijas 1903. gadā, bet Britu Hondurasa ieguva neatkarību tikai 1981. gadā.

 Ārējās saites 


Kategorija:Pasaules iedalījums