Meteņi

Meteņi, dažkārt saukti arī par Meteņdienu, ir vieni no latviešu gadskārtu svētkiem, kas mūsdienās  pēc latviskās tradīcijas tiek svinēti vai nu 6. februārī, bet pēc Saules kalendāra iekrīt 5. vai 6. februārī,- vai pēc kristīgās tradīcijas pirms lielā gavēņa. Meteņi ir nosacīts viduspunkts starp Ziemassvētkiem un Lieldienām jeb ziemas saulgriežiem un pavasara vienādībām, kas iezīmē ziemas beigu tuvošanos un pavasara tuvošanos, līdz ar to Meteņus var dēvēt arī par pavasara gaidīšanas svētkiem. Daļa pētnieku uzskata, ka šim datumam bijusi liela nozīme senlatviešu kalendārā. Savukārt kristīgajai tradīcijai pielāgota Meteņu svinēšana ar mainīgu datumu 7 nedēļas pirms Lieldienu sākuma.

Meteņu svinēšana saistīta ar dažādām tautas tradīcijām un rituāliem. Raksturīga ir maskošanās un iešana ķekatās, vizināšanās ar ragavām no kalna (lai nākamajā gadā labi augtu lini), kā arī īpašu ēdienu gatavošana, piemēram, cūkas gaļas un zirņu ēdieni. Svētku rituāliem piedēvēta auglības, labklājības un ražības veicināšana..

Meteņi, atkarībā no kultūrvēsturiskā novada, tiek saukti dažādos vārdos — par Meteņiem, Vastlāviem, Lastvāgiem, Miesmešiem, Miezmežu dienu, Aizgavēni, Buduļu vakaru, Pīrāgu dienu, kā arī citādi. Jāmin arī fakts, ka senāk senlatviešu vārds “meti” apzīmēja “laika griežus”, tāpēc arī Meteņi, kas ir viens no laika griežu punktiem, ir nosaukti tieši tādā vārdā. Meteņos noslēdzās ziemas darbi un sākās pavasara darbi. Ar Meteņiem beidzās arī ziemai raksturīgās izklaides, tādas kā ķekatas.

Šādi paši seni pagāniski svētki ar maskām, izēšanos un vecā simbolisku dedzināšanu februāra sākumā, kuru izcelsmi saista ar bronzas laikmetu, bet vēlāk tie savstarpēji saskaņoti arī ar kristīgajām tradīcijām, raksturīgi arī citām Austrumeiropas tautām, īpaši austrumslāviem (Masļeņica).

 Izcelsme 
Meteņu svinēšanā saglabājušās senas vecā gada aizvadīšanas tradīcijas, jo senajām indoeiropiešu tautām gadumija bijusi tagadējā februāra vidū. Agrāk latviski ar vārdu „meti” apzīmēja laika griežus, mēru. Sākotnējā nozīme vēl tagad saglabājusies vārdā "laikmets". Lietuviski "metai" vēl tagad nozīmē "gads". 

 Nosaukumi citās valodās 
Līvu apdzīvotajos novados un Rīgā šie svētki tika saukti par vastlāvjiem (iespējams, nosaukums cēlies no vācu Fastnacht — bada nakts). Lietuvieši to sauc par užgavenes, igauņi par vastlapäev. Krieviem un citām pārsvarā pareizticīgajām tautām šie svētki pazīstami kā masļeņica (, , ).

Citur Eiropā un Amerikā šie svētki sakrīt ar karnevālu laiku un tiek dēvēti par "trekno otrdienu" (, , , ) vai "pankūku dienu" (Pancake Day). Latīņu zemēs to sauc par carnaval, carnival jeb "gaļas balle", svētki ar pieēšanos, pēc kuriem nāk gavēnis. Tam ir arī kāda sakarība ar Romas impērijas laiku tradīciju svinēt "muļķu dienu" 1. aprīlī. Tajā notiek masku gājieni (maskarad), visādas izdarības un negausīga izēšanās un dzeršana. Atvadās no ziemas tiek dedzināts vecais gads (alegoriska čūska vai pūķis), salmu lelle, bluķis, kura pelni apmēslo zemi, lai jaunais gads būtu auglīgs.

 Svētku tradīcijas 
Meteņos bija jāēd un jādzer līdz mielēm. Šajā laikā tika kautas cūkas, tāpēc tradicionālie svētku ēdieni bija cūkas galva un plāceņi. Vecāki meta dāvanas saviem bērniem no istabas augšas, jo Laima meteņos no augšas metot savas dāvanas. Tāpat kā visos ziemas svētkos, arī šajā laikā gājuši ķekatās un budēļos, gājuši un braukuši ciemos. Tic, ka jo tālāk Meteņu dienā ciemojas, jo labāka raža gaidāma nākamajā vasarā.
Tiek dedzināts Saulgriežu ugunskurs, veikti rituāli ar raganu mēļu siešanu un ziedojumiem. Ugunskurā tiek sadedzināti pagājušās vasaras Līgo svētku vainagi. Itin bieži dedzina salmus, dažviet no salmiem ir darināti kādi tēli, kuri vispirms noripināti no kalna un tad sadedzināti, — tiek sadedzināta un projām raidīta ziema.Uguns gadskārtu rituālos

 Svinību laika versijas 
Marģera un Māras Grīnu grāmatā "Latviešu gads, gadskārta un godi" izteikta versija, ka 6. februāri par datumu noteikuši tikai dievturu aktīvisti kā viduspunktu starp Ziemassvētkiem un Lieldienām jeb ziemas saulgriežiem un pavasara vienādībām, atsaucoties uz mākslinieka un senatnes pētnieka Ernesta Brastiņa 1929. gadā izdotajā grāmatā "Latvju gadskārtas dziesmas" izvirzīto hipotēzi par seno latviešu laika skaitīšanu, matemātiķa Valda Klētnieka pētījumiem par seno kalendāru, kā arī senatnes pētnieka un mākslinieka Arvīda Brastiņa 1969. gadā izdotajā grāmatā "Māte Māra" aprakstīto "senās laika skaitīšanas sistēmas" kopsavilkumu.

Saskaņā ar latviešu ticējumiem, Meteņdienai nav noteikta datuma. Meteņa vakaru jeb Vastalāvi latvieši svinēja otrdienā pirms Pelnu dienas, aizsākot lielo gavēni, kas ilgst līdz pat Lieldienām. Tā ir sena karnevāla tradīcija, kas ir izplatīta visā Eiropā. Metenis jeb Aizgavēnis ievada lielo gavēni, un tādēļ tam ir raksturīga liela iztrakošanās un dzīres, pirms sākas ilgs miera periods. 

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Latviešu dainas par Meteņiem
 Latviešu tradīcijas gadskārtu ritmos
 Folkloras ticējumi par Meteņiem

Kategorija:Latvijas svētki