Liturģiskā valoda

Liturģiskā (no  (leitourgós) — 'dievkalpojums') jeb svētā valoda ir valoda, ko saista ar kādu noteiktu konfesiju un izmanto reliģisko rituālu veikšanai, ikdienā pārsvarā lietojot citu valodu.

 Īpašības un funkcijas 
Ar reliģiskiem kultiem saistītajām valodām ticīgie bieži piedēvē īpašības, ko nepiedēvē laicīgajām valodām. Liturģiskajām valodām parasti piešķir lielāku svinīgumu un tām ir lielāks prestižs nekā ikdienas valodām. Šī iemesla dēļ garīdzniecības izglītība un liturģijas valodu apguve ir būtiska kultūras mantojuma sastāvdaļa. Liturģisko valodu apguvi uzskata par veidu, kā piekļūt zināšanām, kas plašākai sabiedrībai parasti nav pieejamas. Eiropā Viduslaikos priesteru privilēģija un izglītības etalons bija latīņu valodas prasme.

Liturģisko valodu stingri formalizētais lietojums tās iekonservē. Daudzos gadījumos liturģiskās valodas ir mirušas valodas, bet citos gadījumos tās ir kādas mūsdienu valodas senatnējā forma. Bieži vien liturģiskā valoda ir pilnīgi sveša un nesaprotama vietējiem iedzīvotājiem, jo īpaši, kad ticību un ar to saistīto valodu atved misionāri vai svētceļnieki.

No svētajām valodām atšķirīgas ir dievišķās valodas, ko parasti piedēvē dievišķām būtnēm un kas var nebūt dabīgas valodas. Reizēm, piemēram, dēvanāgarī gadījumā, kuras nosaukums burtiski nozīmē "pilsētas dievību (raksts)", dievišķās un liturģiskās valodas var pārklāties.

 Liturģiskās valodas 
Par liturģiskām uzskatītās valodas:
 Latīņu valoda ir Romas Katoļu baznīcas oficiālā valoda.
 Sīriešu valodu kā liturģisko valodu lieto sīriešu kristieši, kas pieder pie Haldejiešu Katoļu baznīcas, Asīriešu Austrumu baznīcas, Sīriešu Pareizticīgās baznīcas, Sīriešu Katoļu baznīcas un Maronītu baznīcas.
 Klasiskā arābu valoda ir vienīgā Korāna valoda islāmā.
 Avesta ir zoroastrisma liturģiskā valoda.
 Klasiskā ķīniešu valoda tiek lietota konfūcismā, daoismā un Austrumāzijas mahājānā.
 Koptu valodu lieto Koptu Pareizticīgā baznīca un Koptu Katoļu baznīca.
 Etrusku valodu lietoja reliģiskiem un burvju rituāliem Romas impērijā.
 Geezu lieto Etiopijas ebreji, Etiopijas Pareizticīgā Tevahedo Baznīca un Etiopijas Katoļu baznīca.
 Augšvācu valodu baznīcā lieto amiši.
 Ivrits ir Toras valoda, kuru lieto jūdaismā.
 Koine ir sengrieķu valodas vēlīnais dialekts, kuru lieto grieķu pareizticīgie.
 Ladino lieto sefardi.
 Mandejiešu valodu lieto mandejisma piekritēji.
 Vairākas Amerikas pamatiedzīvotāju valodas ASV lieto tikai reliģiskiem un ceremoniāliem mērķiem, bet ikdienā nelieto.
 Palaiešu un luviešu valodas bija hetu reliģijas valodas.
 Pāli ir teravādas budisma valoda.
 Portugāļu un latīņu valodu lūgšanās lieto japāņu slēptie kristieši.
 Klasiskā pendžābu valoda ir sikhisma svēto rakstu valoda; atšķiras no ikdienas valodas.
 Sanskrits ir Vēdu un citu hinduisma, kā arī mahājānas un džainisma svēto grāmatu valoda.
 Senā baznīcslāvu valoda ir atsevišķu slāvu pareizticīgo baznīcu liturģiskā valoda.
 Baznīcslāvu valoda ir Krievu pareizticīgās baznīcas liturģiskā valoda.
 Sentibetiešu valoda ir tibetiešu budisma valoda.
 Jorubu valodu reliģiskajos rituālos lieto santerijas, kandombles un citu afrikāņu vergu uz Jauno Pasauli pārnesto kultu piekritēji.