Aleksiāņu kongregācija

Aleksiāņu kongregācija, arī Brāļu celītu vai aleksiāņu kongregācija (lat. Congregatio Fratrum Cellitarum seu Alexianorum, saīsinājums: CFA), jeb Aleksiāņu ordenis ir 14. gadsimtā dibināta žēlsirdīgo brāļu laicīga kongregācija. Darbības pamatvirziens ir psihiski slimo, nedziedināmi slimo un uz nāvi notiesāto ciešanu atvieglošana.

Nosaukums nāk no Aleksija baznīcas nosaukuma Marienberas klosterī, Āhenā.

 Vēsture 

To izveidoja Flandrijā (mūsdienu Beļģijas teritorija) laju grupa Tobiasa (uzvārds nav zināms) vadībā, lai palīdzētu mēra epidēmijā cietušajiem. 1377. gadā ordeņa leģitimitāti atzina Romas pāvests Gregors XI. Ordeņa grupas aktīvi darbojās mūsdienu Beļģijas un Vācijas teritorijās.

1472. gadā pāvests Siksts IV piešķīra aleksiāņiem sv. Augustīna regulu. Kopš tā laika tie valkā melnu habitu, apjoztu ar ādas jostu.

Otrā pasaules kara laikā nacisti izraidīja aleksiāņus no slimnīcām un hospitāļiem, konfiscēja ordeņa īpašumus. Ordeņa centrālā mītne tūlīt pēc kara tika pārcelta uz Signalmounteinu (ASV).

 Mūsdienas 

1997. gadā ordenī bija 124 locekļi.

 Ārējās saites 


 Aleksiāņu ordenis - Pareizticīgo enciklopēdija (krievu val.)

Kategorija:Romas katoļu ordeņi un kongregācijas
Kategorija:Augustīniešu ordenis