Kristians Panders

Kristians Heinrihs Panders (; dzimis  (pēc vecā stila ), miris ) bija Latvijas vācbaltiešu paleontologs, embriologs un ģeologs, kuru Čārlzs Darvins atzina par savas teorijas priekšteci.Charles Robert Darwin. On the Origin of Species by Means of Natural Selection Or The Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life. London: John Murray, Albemarle Street, 1861. p.xviii.

No 1827. līdz 1844. gadam savā Carnikavas muižā turpināja paleontoloģiskus pētījumus, īpaši par devona un silūra periodiem.The Quarterly Journal of the Geological Society of London. Geological Society of London. The Society, 1866. p.xxxvii Viņa atklājumi publicēti grāmatā „Salīdzinošā osteoloģija” (Vergleichende Osteologie, 1821—1838), pirmo monogrāfiju, kas veltīta Baltijas devona zivju izpētei (Pander, 1857). Tajā viņš apkopojis daudzu gadu rūpīgi vāktu un preparētu fosiliju materiālu apstrādes rezultātus, vienlaikus ieviešot ļoti augstus paleontoloģisko darbu standartus, kurus virkne Pandera līdzgaitnieku nespēja sasniegt.thttp://www.lu.lv/materiali/petnieciba/konferences/prezentacijas/lu65/gzzf.pdfhttp://www.lu.lv/materiali/petnieciba/konferences/prezentacijas/lu65/gzzf.pdf

 Dzīves gājums 
Dzimis Rīgā  tirgotāja un Lielās ģildes vecākā Johana Martina Pandera un viņa sievas Urzulas Karolīnes Engeles, dzimušas Vērmanes, ģimenē.Sweet, W. C., Cooper, B. J., „C. H Pander’s introduction to conodonts, 1856”, Episodes, 2008, Vol. 31 No. 4, p. 429-432. http://www.episodes.co.in/www/backissues/314/429-432%20classic%20paper.pdf  
Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā (1808—1812). 1812. gadā sāka studēt Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē. Viņa studiju laika draugs bija Kārlis Ernsts fon Bērs.Raipulis, J. „Dabaszinātnieks Kristians Panders”, Latvijas Universitātes raksti, 2005, 684. sēj.: Zinātņu vēsture un muzejniecība, 99. lpp. Abi studiju biedri bija neapmierināti ar studijām Tērbatā (1812—1814), tādēļ tās pameta. Pēc Napoleona karu beigām K. H. Panders devās izglītoties Berlīnes, Getingenes (1815) un Vircburgas universitātēs (1816—1817).

 Vircburgas periods (1816—1817) 
1816. gadā viņš Vircburgā atkal sastapās ar savu draugu — K. E. fon Bērs strādāja kopā ar pazīstamu ārstu, fiziologu un anatomu Ignācu Dēlingeru (Ignaz Döllinger, 1770—1841), kuram tieši tobrīd bija nepieciešams izpalīgs, lai veiktu detalizētu cāļa embrija agrīnās attīstības aprakstu. Tā kā I. Dēlingera iecerei bija nepieciešams arī finansiāls atbalsts, lai iegādātos mikroskopus, tūkstošiem olu un izgatavotu inkubatorus, K. H. Panders bija ideāla kandidatūra palīga statusam, jo reizē ar pētnieku, viņš ieguva arī Panderu ģimenes finansiālu atbalstu. Ievērojot to, ka projekta gaitā bija nepieciešams arī vizuāli fiksēt pētījuma rezultātus, I. Dēlingers pieņēma par izpalīgu ievērojamu gravieri, dabazinātnieku un Kārļa Marksa skolotāju Jozefu Vilhelmu Eduardu D’Altonu (Joseph Wilhelm Eduard d’Alton, 1772—1840).Wessel, G. M. Christian Heinrich Pander (1794–1865) and the concept of the three germ layers..: abstract, Molecular Reproduction and Development, Vol. 77, Issue 9, September 2010. http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1002/mrd.21236/pdf Dēlingers vadīja procesu un deva padomus Panderam, kas atvēra olas un veica novērojumus, bet D’Altons dokumentēja novērojumus. Pēc 15 mēnešu ilga darba K. H. Panders uzrakstīja savu disertāciju  par olas pārvēršanās vēsturi pirmajās piecās dienās inkubatorā Dissertatio inauguralis sistens historiam metamorphoseos quam ovum incubatum prioribus quinque diebus subit.
K. H. Panders pilnībā aprakstīja dīgļa lapu (viņš tās dēvēja par dīgļa apvalkiem) veidošanos, izdarot vispārīgus secinājumus par dīgļa attīstību, kā arī piedāvājot jaunas pētniecības metodes.Raipulis, J. „Dabaszinātnieks Kristians Panders”, Latvijas Universitātes raksti, 2005, 684. sēj.: Zinātņu vēsture un muzejniecība, 100. lpp. Viņa atklājumu dēļ K. H. Panderu uzskata par embrioloģijas pamatlicēju. Lai gan K. H. Panders saņēma jūsmīgas atsauksmes un izraisīja vispārīgu interesi, tomēr darbu pie embrioloģijas jautājumiem neturpināja.Shmitt, S. „From eggs to fossils: epigenesis and transformation of species in Pander’s biology,” The International Journal of Developmental Biology, Vol. 49, (2005), p. 2. http://www.ijdb.ehu.es/web/descarga/paper/041908ss  Viņa darbu turpināja viņa draugs K. E. fon Bērs.Dālmane, A., Kalniņa, M., Koroļova, O. „Embrioloģijas attīstība Latvijā”, Latvijas Universitātes raksti, 2008, 716. sēj.: Zinātņu vēsture un muzejniecība, 133. lpp.
1818.—1820. gadā Panders kopā ar D’Altonu apceļoja Franciju, Spāniju, Portugāli, Lielbritāniju, lai apmeklētu dabas vēstures muzejus un izpētītu visievērojamākos skeletus un fosilijas.

 Pēterburgas periods (1820—1827) 
Kopš 1821. gada viņš ieņēma dažādus vēlētus amatus Pēterburgas Zinātņu akadēmijā (adjunkts 1821, ekstraordinārais loceklis 1823, īstenais loceklis 1826). Šajā laikā viņa agrāko pētījumu rezultāti publicēti 14. sējumu grāmatā „Salīdzinošā osteoloģija” (Vergleichende Osteologie, 1821—1838), kuras atsevišķus sējumus recenzēja tā laika Veimāras ministru prezidents Gēte, un uz kuru kā savu priekšteci atsaucās Čārlzs Darvins darbā „Sugu izcelšanās”.

Paralēli darbam akadēmijā K. H. Panders izveidoja Zooloģijas muzeju un veica pētnieciskās ekspedīcijas pa Krievijas Impēriju. Sevišķu uzmanību viņš pievērsa Pēterburgas apkaimes pētījumiem. 1827. gadā viņš pēkšņi uzrakstīja atlūgumu Pēterburgas Zinātņu akadēmijā un atgriezās dzimtenē.

 Rīgas un Carnikavas periods (1827—1844) 

1827. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā, no 1833. gada savā īpašumā Carnikavas muižā.Shmitt, S. From eggs to fossils: epigenesis and transformation of species in Pander’s biology, The International Journal of Developmental Biology, Vol. 49, (2005), p. 1–2. Laikā, ko viņš pavadīja Carnikavā, viņš veica ievērojamus pētījumus par Latvijas un Igaunijas zivju ģeoloģiskajiem slāņiem. Viņš aprakstīja gan citu atradumus, gan arī paša, tajā skaitā Gaujas grīvā, atrastos paleontoloģiskos materiālus (piemēram, devona zivis).Raipulis, J. „Dabaszinātnieks Kristians Panders”, Latvijas Universitātes raksti, 2005, 684. sēj.: Zinātņu vēsture un muzejniecība, 101. lpp. Ievērojami, ka K. H. Panders savu zinātnisko darbību savienoja ar Carnikavas muižas pārvaldīšanu un atradumus veica arī darījumu ceļojumu laikā.Shmitt, S. From eggs to fossils: epigenesis and transformation of species in Pander’s biology, The International Journal of Developmental Biology, Vol. 49, (2005), p. 2.
Lai apliecinātu Pandera autoritāti zinātnē 1841. gadā Carnikavā ieradās izcilais skotu ģeologs, Silūra aprakstītājs baronets Roderiks Impijs Marčinsons (1792—1871), franču paleontologs, Devona speciālists, Francijas ģeoloģijas biedrības prezidents Eduārs Vernjē (Philippe Édouard Poulletier de Verneuil, 1805—1873) un Kabiles grāfs Aleksandrs fon Keizerlings (1815—1891).
1843. gadā viņš kopā ar savu līdzstrādnieku H. Pfeiferu sistematizēja devona nogulumiežu slāņus trijos stāvos: apakšstāvā Pļaviņu baltais smilšakmens, otrajā Daugavas dolomīti, trešajā Lielvārdes smilšakmeņi un Cēsu, Raunas un Gaujienas dolomīti.

Nodeva Latviešu literārajai biedrībai Šillera "Laupītāju" tulkotāja Jāņa Peitāna manuskriptus.

 Mūža nogale Pēterburgā (1844—1865) 
Pēc tēva nāves, kas nopietni iedragāja Panderu finansiālo situāciju, 1844. gadāJānis Stradiņš. Zinātnes un augstskolu sākotne Latvijā. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2012. - 414 lpp. K. H. Panders atkal pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā, kur strādāja par ierēdni Kalnrūpniecības departamentā. Tā kā viņa rīcībā nonāca liels paleontoloģijas materiālu klāsts, tad viņš turpināja savus paleontoloģiskos pētījumus. Rezultātā viņš publicēja vairākas monogrāfijas par silūra un devona zivīm. 
1856.—1860. gadā viņš vairākos sējumos publicēja grāmatu „Krievijas Baltijas guberņu fosilās zivis” (Fossile Fische der Russisch-Baltischen Gouvernements). 
Pastāv uzskats, ka K. H. Pandera pētījumi joprojām ir aktuāli, turklāt daudzas aprakstītas lietas joprojām nav izzinātas.

K. H. Panders miris 1865. gada 22. septembrī un apglabāts Pēterburgas Smoļenskas luterāņu kapos.
Lai gan Kristianam Panderam bija septiņi bērni — četras meitas un trīs dēli, tomēr neesot drošticamu ziņu par viņa dzimtas turpmāko likteni.Raipulis, J. „Dabaszinātnieks Kristians Panders”, Latvijas Universitātes raksti, 2005, 684. sēj.: Zinātņu vēsture un muzejniecība, 101–102. lpp. 1825. gadā apprecēja Amāliju Vilhelmīni fon Šēreru (Amalie Wilhelmine von Scherer).

 Akadēmiju loceklis 
 Vācu dabaspētnieku akadēmija Leopoldina (no 1818)
 Pēterburgas Zinātņu akadēmija (1821—1827)

 Darbi 
 Dissertatio inauguralis sistens historiam metamorphoseos quam ovum incubatum prioribus quinque diebus subit. Würzburg 1817. (latīniskā disertācija)
 Beiträge zur Entwickelungsgeschichte des Hühnchens im Eye, Würzburg 1817 (vācu disertācija kopā ar D'Altonu)
 Beiträge zur Naturkunde aus den Ostseeprovinzen Rußlands, Dorpat 1820
 (ar d'Altonu) Vergleichende Osteologie, 14 Bände, Bonn: Weber, 1821—1838
 Band I, 1: Das Riesen-Faulthier, Bradypus giganteus, abgebildet, beschrieben und mit den verwandten Geschlechtern verglichen, Bonn 1821 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 2: Die Skelete der Pachydermata, Bonn 1821 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 3: Die Skelete der Raubthiere, Bonn 1822 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 4: Die Skelete der Wiederkäuer, Bonn 1823 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Bände I, 5 und I, 6: Die Skelete der Nagethiere (Teil 1 und 2), Bonn 1823, 1824 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 7: Die Skelete der Vierhänder, Bonn 1824 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 8: Die Skelete der zahnlosen Thiere, Bonn 1825 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 9: Die Skelete der Robben und Lamantine, Bonn 1826 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 10: Die Skelete der Cetaceen, Bonn 1827 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 11: Die Skelete der Beutelthiere, Bonn 1828 (gem. mit E. J. d'Alton)
 Band I, 12: Die Skelete der Chiropteren und Insectivoren, Bonn 1831 (nur von den beiden d'Altons, Vater und Sohn)
 Band II, 1: Die Skelete der Straußartigen Vögel, Bonn 1827 (nur von Eduard d’Alton d. J.)
 Band II, 2: Die Skelete der Raubvögel, Bonn 1838 (nur von den beiden d'Altons)
 Fossile Fische der Russisch-Baltischen Gouvernements, mehrere Bände, Sankt Petersburg: Akademie der Wissenschaften, 1856-1860
 Band 1: Monographie der fossilen Fische des Silurischen Systems des russisch-baltischen Gouvernements, St. Petersburg 1856
 Band 2: Ueber die Placodermen des Devonischen Systems, St. Petersburg 1857
 Band 3: Über die Ctenodipterinen des devonischen Systems , St. Petersburg 1858
 Band 4: Über die Saurodipterinen, Dendrodonten, Glyptolepiden und Cheirolepiden des Devonischen Systems, St. Petersburg 1860

 Embrioloģisko tekstu apkopojums (2003) 
 Les textes embryologiques de Christian Heinrich Pander (1794—1865) (hrsg. v. Stéphane Schmitt), Turnhout: Brepols, 2003,  (franciski)

 Skeletu zīmējumi no "Salīdzinošās osteoloģijas" 

 Piemiņa 
Kristiana Pandera vārdā ir nosaukti vairāki dzīvo organismu taksoni. Pārsvarā tās ir izmirušas formas: Otiņspuru pārstāvji - Panderichthyidae dzimta un Panderichthys ģints, kā arī Laccognathus panderi suga, Bruņuzivis - Bothriolepis panderi suga, Gastropodi - Trochonema panderi suga u.c. Pandera vārdā nosauka arī mūsdienās dzīvojošas vaboles suga - Calosoma (Callisthenes) panderi un pasuga Calosoma (Callisthenes) panderi panderi.

 Piezīmes un atsauces 

 Ārējās saites 

Erik-Amburger-Datenbank ieraksts 

Kategorija:Paleontologi
Kategorija:Zoologi
Kategorija:Ģeologi
Kategorija:Latvijas zinātnieki
Kategorija:Krievijas Impērijas zinātnieki
Kategorija:Vācbaltieši
Kategorija:Rīgā dzimušie
Kategorija:Carnikavas pagasts
Kategorija:Carnikavas pagasta cilvēki
Kategorija:Krievijas Impērijas valsts padomnieki