Andrijs Ševčenko

Andrijs Ševčenko (; dzimis  Dvirkivščinā, Kijivas apgabalā) ir ukraiņu politiķis, bijušais futbolists un treneris. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā. Pirmais un pēdējais pārstāvētais klubs spēlētāja karjeras laikā bija Kijivas "Dinamo". Spēlējis arī AC Milan un Chelsea. Ilggadējs Ukrainas futbola izlases spēlētājs. Ukrainas Nopelniem bagātais sporta meistars. No 2016. līdz 2021. gadam bija Ukrainas izlases galvenais treneris. No 2021. gada novembra līdz 2022. gada janvārim bija Itālijas A sērijas kluba Genoa galvenais treneris. Ševčenko tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem uzbrucējiem un visu laiku labāko Ukrainas spēlētāju. Viņš ir visu laiku rezultatīvākais Ukrainas izlases spēlētājs, ar 48 vārtu guvumiem.

Ševčenko karjeru sāka Kijivas "Dinamo" un izcīnīja piecus līgas titulus pēc kārtas, pirms parakstīja līgumu ar "Milan". Milānā viņš kļuva par vienu no labākajiem uzbrucējiem Eiropā un 2003. gadā uzvarēja UEFA Čempionu līgā. Viņš arī ieguva dažādus līgas un kausa titulus Ukrainā, Itālijā un Anglijā. Viņš bija arī Čempionu līgas finālists 2005. un 2008. gadā. Ševčenko ir septītais rezultatīvākais vārtu guvējs Eiropas klubu sacensībās, ar 67 vārtiem. 2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē, un tajā pašā gadā viņš ieguva arī Zelta bumbu. Savā starptautiskajā karjerā viņš kā kapteinis aizveda Ukrainu līdz ceturtdaļfinālam, izlases pirmajā FIFA Pasaules kausā, 2006. gadā, kā arī piedalījās UEFA Euro 2012.

2012. gadā A. Ševčenko beidza futbolista karjeru un pievērsās politikai. Viņš kandidēja Ukrainas parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēts."Ukraine's Ultranationalists Show Surprising Strength at Polls". The New York Times. 8 November 2012. p. A11. Futbolā viņš atgriezās 2016. gadā, būdams Ukrainas izlases trenera asistents, no februāra līdz jūlijam, kuru tolaik vadīja Mihailo Fomenko. 2016. gada jūlijā Ševčenko tika iecelts par Ukrainas izlases galveno treneri, kuru viņš aizveda līdz UEFA Euro 2020 ceturtdaļfinālam. Ševčenko kļuva par Ukrainas Nacionālās Olimpiskās komitejas viceprezidentu 2022. gada 17. novembrī. Viņš pameta Nacionālo Olimpisko komiteju 2023. gada janvārī, jo nepiekrita tās jaunā prezidenta Vadima Gutcaita vēlēšanu rezultātiem. 2024. gada janvārī Ševčenko tika ievēlēts par Ukrainas Futbola asociācijas prezidentu.

 Agrīnā dzīve 
Ševčenko dzimis 1976. gadā, Dvirkivščinā, Kijivas apgabalā. 1979. gadā viņa ģimene pārcēlās uz jaunuzcelto apkaimi Kijivā – Obolonu. Kijivā Ševčenko mācījās 216. Pilsētas skolā un 1986. gadā (9 gadu vecumā) iestājās Oleksandra Špakova trenētajā futbola sekcijā. Čornobiļas atomelektrostacijas katastrofas dēļ, kopā ar savu sporta grupu, viņš uz laiku tika evakuēts no pilsētas. Agrā bērnībā viņš bija arī konkurētspējīgs bokseris, bet, galu galā, viņš izvēlējās pāriet uz futbolu.

 Klubu karjera 

 Dynamo Kyiv 
1986. gadā Ševčenko neizturēja dribla testu, lai iekļūtu specializētajā sporta skolā Kijivā, taču, spēlējot jauniešu turnīrā, viņam izdevās pievērst uzmanību Kijivas "Dinamo" skautam, kā rezultātā viņš tika paņemts klubā. Četrus gadus vēlāk Ševčenko bija "Dinamo" U-14 komandā, Iana Raša kausa izcīņā (tagad Velsas Superkauss); viņš finišēja kā turnīra rezultatīvākais spēlētājs un toreizējais Liverpool spēlētājs viņam kā balvu piešķīra Raša futbola buču pāri.

Ševčenko savu profesionāļa karjeru sāka 16 gadu vecumā, 1993. gada 5. maijā, kad viņš nāca uz maiņu, tikai uz 12 minūtēm, mājās ar 0:2 zaudējot Odesas otrajai komandai, Chornomorets-2 Odesa. Viņš bija rezervists pēdējās sešās 1992.–1993. gada Ukrainas Pirmās līgas mājas spēlēs un vārtus neguva. Nākamajā, 1993.–1994. gada sezonā, otrajā līmenī, Ševčenko bija "Dinamo-2" labākais vārtu guvējs, ar 12 vārtiem, un viņš pirmo reizi piedalījās starta sastāvā. Ševčenko 1993. gada 7. oktobrī guva savus pirmos vārtus, pret Krystal Chortkiv, mājās spēlējot neizšķirti, 1:1. Tajā pašā sezonā viņš guva savu pirmo hat-trick, mājas spēlē, pret Artania Ochakiv, 1993. gada 21. novembrī, kurā "Dinamo-2" uzvarēja ar 4:1. Ševčenko palika "Dinamo-2" komandā līdz 1994. gada beigām un vēlreiz tika izsaukts uz vienu spēli, 1996. gada beigās.

Viņš debitēja Ukrainas Premjerlīgā, "Dinamo" komandā, 1994. gada 8. novembrī, izbraukuma spēlē, pret Doneckas "Shakhtar", kad viņam bija 18 gadu. Tā faktiski bija viņa otrā spēle pirmajā komandā, pēc tam, kad viņš 1994. gada 5. novembrī spēlēja mājas spēlē, Nacionālā kausa izcīņā, pret Strijas "Skala". Tajā gadā Ševčenko kļuva par valsts čempionu un kļuva par kausa īpašnieku "Dinamo" sastāvā. Nākamajā sezonā viņš izcīnīja savu otro līgas titulu, 20 mačos gūstot 6 vārtus. Viņš guva hat-trick pirmajā puslaikā, 1997.–1998. gada UEFA Čempionu līgas izbraukuma spēlē, pret Barcelona, kurā "Dinamo" uzvarēja ar 4:0; līdz 2021. gadam neviens cits viesu komandas spēlētājs Camp Nou laukumā nebija guvis trīs vārtus Čempionu līgā. Viņa 19 vārtu guvumiem 23 līgas spēlēs un sešiem vārtiem desmit Čempionu līgas spēlēs (ieskaitot hat-trick divās kārtās pret Madrides "Real"), sekoja 28 vārtu guvumi visos turnīros, 1998.–1999. gadā. Viņš izcīnīja vietējās līgas titulu "Dinamo" sastāvā katrā no piecām sezonām šajā klubā.

 AC Milan 
1999. gadā Ševčenko pievienojās Itālijas klubam Milan, par tobrīd rekordaugstu transfēra summu, 25 miljonu dolāru apmērā. Viņš debitēja līgā 1999. gada 28. augustā, spēlējot neizšķirti, 2:2, ar Lecce. Kopā ar pieciem citiem spēlētājiem – Mišelu Platinī, Džonu Čārlzu, Gunnaru Nordālu, Ištvānu Ņeršu un Ferencu Hirzeru – viņam kā ārzemju spēlētājam izdevās izcīnīt A sērijas labākā vārtu guvēja balvu, savā debijas sezonā, 32 mačos gūstot 24 vārtus. Ševčenko savu lielisko formu saglabāja 2000.–2001. gada sezonā, 34 mačos gūstot 24 vārtus, tostarp deviņus vārtus 14 Čempionu līgas spēlēs. Tajā pašā sezonā viņš atkalapvienojās ar Kahu Kaladzi kā komandas biedri, kad "Milan" 2001. gada janvārī parakstīja līgumu ar gruzīnu aizsargu no Kijivas "Dinamo".
Neskatoties uz to, ka 24 mačos guva vārtus tikai piecas reizes, galvenokārt savainojumu dēļ, Ševčenko kļuva par pirmo Ukrainā dzimušo spēlētāju, kurš uzvarējis Čempionu līgā, pēc tam, kad "Milan" komanda 2002.–2003. gadā izcīnīja savu sesto trofeju. Viņš pusfinālā guva izšķirošos vārtus, izbraukumā, pret konkurenti Milānas "Inter" un pēc tam realizēja uzvaru nesošo 11 metru soda sitienu, pēcspēles soda sitienu sērijā, finālā, pret Juventus, kas pēc pagarinājuma beidzās bez vārtiem. Pēc tam, kad "Milan" uzvarēja Čempionu līgā, Ševčenko aizlidoja uz Kijivu, lai noliktu savu medaļu pie Valērija Lobanovska kapa (kurš viņu trenēja, kad viņš bija "Dinamo" komandā), kurš nomira 2002. gadā. Viņš arī guva uzvaras vārtus 2003. gada UEFA Superkausa uzvarā pār Porto. Ševčenko A sērijā 2003.–2004. gada sezonā otro reizi karjerā kļuva par labāko vārtu guvēju, gūstot 24 vārtus 32 mačos, "Milan" komandai pirmo reizi piecu gadu laikā triumfējot Scudetto, tādējādi "Milan" komandai iegūstot otro trofeju sezonā. 2004. gada augustā viņš guva trīs vārtus pret Lazio, kad "Milan" uzvarēja Supercoppa Italiana. Ševčenko gadu noslēdza ar 2004. gada Zelta bumbu, kļūstot par trešo ukraiņu spēlētāju, kurš jebkad ieguvis šo balvu, pēc Oleha Blohina un Ihora Belanova. Tajā pašā gadā Ševčenko tika iekļauts arī FIFA 100 sarakstā.

2004.–2005. gada sezonā viņš guva 17 vārtus, pēc vairāku spēļu izlaišanas, dēļ vaiga kaula lūzuma. Ševčenko nākamajā sezonā iegāja Čempionu līgas vēsturē; 2005. gada 23. novembrī viņš guva visus četrus vārtus "Milan" grupu turnīra spēlē, ar 4:0 pārspējot Fenerbahçe, kļūstot tikai par piekto spēlētāju, kurš to paveicis; viņa kompānijā ir Marko van Bastens, Simone Indzagi, Dado Pršo un Rūds van Nistelrojs (kamēr Lionels Mesi šai grupai pievienojās 2009.–2010. gada sezonā un Roberts Levandovskis 2012.–2013. gadā, un 2019.–2020. gadā), un Ševčenko bija vienīgais spēlētājs, kurš to paveica izbraukuma spēlē, līdz Olivjē Žirū to izdarīja "Chelsea" komandā, izbraukumā, pret "Sevilla", 2020.–2021. gada sezonā. Galu galā, "Milan" zaudēja turnīru, kad Ševčenko nerealizēja izšķirošo soda sitienu finālā, pēcspēles sitienu sērijā, pret "Liverpool". 2005.–2006. gada Čempionu līgā viņš guva savus pēdējos vārtus "Milan" labā, ceturtdaļfināla atbildes spēlē, kad viņa komanda ar 3:1 divu spēļu summā no turnīra izslēdza Lyon. Pusfinālā "Milan" ar 1:0 piekāpās vēlākajai uzvarētājai "Barcelona", spēlē, kurā Ševčenko pēdējā minūtē panāca izlīdzinājumu, ko tiesnesis strīdīgā kārtā noraidīja. Neskatoties uz to, viņš pabeidza sacensības kā rezultatīvākais spēlētājs, ar 9 vārtiem 12 spēlēs.

2006. gada 8. februārī Ševčenko kļuva par "Milan" otro visu laiku labāko vārtu guvēju, aiz Gunnara Nordāla, pēc vārtu guvuma, pret Treviso. Viņš sezonu pabeidza kā ceturtais rezultatīvākais spēlētājs, ar 19 vārtiem 28 spēlēs. Ševčenko savu septiņus gadus ilgo karjeru "Milan" noslēdza ar 175 vārtiem 296 spēlēs.

 Chelsea 
2005. gada vasarā pastāvīgi izskanēja ziņas, ka Chelsea īpašnieks Romāns Abramovičs apmaiņā pret Ševčenko piedāvājis "Milan" rekordsummu, 73 miljonus eiro, un uzbrucēju Ernanu Krespo. "Milan" atteicās no naudas piedāvājuma, bet izīrēja Krespo. "Chelsea" izpilddirektors Pīters Kenjons tika citēts, sakot: "Es domāju, ka Ševčenko ir tāds spēlētājs, kādu mēs vēlētos. Galu galā, lai uzlabotu to, kas mums ir, tam ir jābūt lieliskam spēlētājam, un Ševčenko noteikti iekļaujas šajā klasē.” Ševčenko minēja, ka Abramoviča neatlaidība bija galvenais faktors viņa pārejai. "Milan", ļoti vēloties paturēt uzbrucēju, piedāvāja Ševčenko pagarināt līgumu uz sešiem gadiem."none". World Soccer. June 2006.
2006. gada 28. maijā Ševčenko pārgāja no "Milan" uz "Chelsea" par 30,8 miljoniem mārciņu (43,875 miljoniem eiroAC Milan 2006 Annual Report (in Italian). A.C. Milan. April 2007. p. 65.), pārspējot Maikla Esjēna iepriekšējā gada pārejas summu, kā arī pārspējot rekordu par spēlētāju, ar kuru līgumu noslēdzis Anglijas klubs. Viņš saņēma kreklu ar septīto numuru, kad "Chelsea" galvenais treneris Žuzē Mouriņu teica, ka Ševčenko varētu turpināt to valkāt.

Ševčenko debitēja "Chelsea" sastāvā 2006. gada 13. augustā FA Community Shield, gūstot vārtus savas komandas labā, zaudējumā, ar 2:1, pret "Liverpool". 23. augustā viņš guva savus pirmos Premjerlīgas vārtus un savus 300. vārtus augstākajā līmenī, un starptautiskajā futbolā, zaudējot ar 2:1, pret Middlesbrough. Sezonas laikā viņš laiku pa laikam guva vārtus, tostarp izlīdzinājumus pret "Porto" un Valencia, 2006.–2007. gada Čempionu līgā, un vēl vienus pret Londonas konkurentu klubu Tottenham Hotspur, FA kausa izcīņā, palīdzot savai komandai iekļūt pusfinālā. Kopumā viņš no 51 spēles aizvadīja 14. Kampaņas laikā viņš guva savus 57. vārtus karjerā Eiropas sacensībās, ierindojoties otrajā vietā, aiz Gerda Millera, visu laiku rezultatīvāko vārtu guvēju sarakstā, pirms Filipo Indzagi 2007.–2008. gada Čempionu līgā uzstādīja rekordu. Ševčenko 2006.–2007. gada sezona tika pārtraukta savainojuma un trūces operācijas dēļ. Viņš izlaida Čempionu līgas pusfinālu, pret "Liverpool", un FA kausa finālu, pret Mančestras "United", jaunajā Vemblija stadionā, 2007. gada 19. maijā. Tomēr, viņš startēja "Chelsea" 2007. gada Anglijas Līgas kausa finālā, uzvarā pār Arsenal, kurā viņš trāpīja pa pārliktni, kas būtu nodrošinājis "Chelsea" vadību ar 3:1.

Ševčenko 2007.–2008. gada sezonā pirmo reizi startēja savā laukumā, pret Blackburn Rovers, lai aizstātu savainoto Didjē Drogbā, taču spēle beidzās bez vārtiem. Viņa guva savus pirmos vārtus sezonā trīs dienas vēlāk, panākot izlīdzinājumu "Chelsea" labā, mačā pret Rosenborg, kas Žuzē Mouriņu izrādījās pēdējā spēle "Chelsea" galvenā trenera amatā. Sezonas garumā Ševčenko gan spēlēja, gan nespēlēja sākumsastāvā, jo viņam bija savainojumi, un Avrams Grants tika iecelts Mouriņu vietā, pēc viņa aiziešanas. Ziemassvētku periodā Ševčenko bija laba fiziskajā formā. Viņš guva pirmos vārtus "Chelsea" uzvarā pret Sunderland, ar 2:0, un viņš tika atzīts par labāko spēlētāju "Chelsea" spēlē, neizšķirtā ar 4:4, pret Aston Villa, Stamford Bridge laukumā, divreiz gūstot vārtus (ieskaitot sitienu no 25 jardu attāluma), un palīdzot Aleksam panākt 3:2 "Chelsea" labā. Savus pēdējos vārtus 2007.–2008. gada sezonā Ševčenko guva neizšķirtā, 1:1, pret Bolton Wanderers. Viņš sezonu pabeidza ar pieciem līgas vārtiem 17 spēlēs. Ševčenko piedalījās arī pirmssezonas mačā pret savu bijušo komandu "Milan".

 Īre AC Milan 
Ševčenko "Chelsea" pamatsastāvā nespēlēja ļoti bieži, un, ieceļot Luišu Felipi Skolari galvenā trenera amatā, viņš komandai vairs nebija vajadzīgs. Sakarā ar to, "Milan" viceprezidents Adriano Galjāni piedāvāja Ševčenko atgriezties San Siro laukumā, un Ševčenko tika izīrēts savam vecajam klubam, uz 2008.–2009. gada sezonu.

Ševčenko nespēja gūt nevienus vārtus līgā un guva tikai 2 vārtus 26 spēlēs, sākot starta sastāvā tikai deviņas no šīm spēlēm. Viņš atgriezās "Chelsea" uz pēdējo četru gadu līguma gadu, kur viņam pievienojās viņa bijušais "Milan" galvenais treneris Karlo Ančeloti.

 Aiziešana 
Ševčenko pat nebija uz rezervistu soliņa, "Chelsea" nedēļas nogalē "Community Shield" spēlē, izcīnot uzvaru soda sitienu sērijā, pār Mančestras "United". Pēc vēlas nākšanas laukumā "Chelsea" otrajā spēlē, 2009.–2010. gada sezonā, Ančeloti paziņoja, ka Ševčenko, visticamāk, pametīs "Chelsea", pirms tiks slēgts vasaras transfēru logs.

 Atgriešanās Kijivas "Dinamo" 
2009. gada 28. augustā Ševčenko parakstīja divu gadu līgumu ar savu bijušo klubu Kijivas "Dinamo" un guva vārtus pēc soda sitiena, savā pirmajā spēlē, atgriežoties savā bijušajā klubā, pret Doneckas "Metalurh", "Dinamo" uzvarā, ar 3:1, 31. augustā. 16. septembrī Ševčenko aizvadīja savu pirmo Čempionu līgas maču pēc atgriešanās "Dinamo", pret Kazaņas "Rubin", "Dinamo" pirmajā spēlē 2009.–2010. gada sezonā. Oktobrī viņš tika atzīts par Ukrainas Premjerlīgas labāko spēlētāju. 4. novembrī viņš Čempionu līgas sezonas ceturtajā spēlē guva vārtus spēlē pret "Inter", sava bijušā kluba "Milan" konkurenti no tās pašas pilsētas. Tie bija 15. vārti, ko viņš savā karjerā bija guvis pret "Inter".

2012. gada 28. jūlijā Ševčenko paziņoja, ka pamet futbolu, dodoties politikā.

 Starptautiskā karjera 
Ševčenko Ukrainas izlasē aizvadīja 111 spēles un guva 48 vārtus, kuru viņš pārstāvēja 2006. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā un UEFA Euro 2012. Savu pirmo spēli viņš aizvadīja 1995. gadā un pirmos izlasē guva 1996. gada maijā, draudzības spēlē, pret Turciju.
1998. gada Pasaules kausa izcīņas kvalifikācijas ciklā Ševčenko trīs reizes guva vārtus, Ukrainai G grupā ieņemot otro vietu un izcīnot vietu izslēgšanas spēlēs. Ukrainu divu spēļu summā ar 3:1 izslēdza Horvātija, kas finālturnīrā ieguva trešo vietu, un Ševčenko mājas spēlē guva vārtus Ukrainas labā.

Līdzīgi Ukraina aizvadīja UEFA Euro 2000 kvalifikācijas ciklu, atkal iekļūstot izslēgšanas spēlēs, pēc tam, kad 4. grupā atpalika par vienu punktu no pasaules čempiones Francijas. Tomēr, komanda atkal cieta neveiksmi izslēgšanas spēļu posmā, piekāpjoties Slovēnijai. Kopumā Ševčenko Ukrainas izlases sastāvā Euro 2000 kvalifikācijas kampaņas laikā guva četrus vārtus.

2000. gada martā "Dinamo" galvenais treneris Valērijs Lobanovskis kļuva par Ukrainas treneri, ar mērķi kvalificēties 2002. gada Pasaules kausa finālturnīram. Kvalifikācijas spēlēs Ševčenko guva desmit vārtus, bet Ukraina pēc zaudējuma izslēgšanas spēlēs atkal nespēja kvalificēties, šoreiz pret Vāciju. Pēc tam, Ukrainas Euro 2004 kvalifikācijas turnīrā, viņš kopumā guva trīs vārtus, taču komanda nespēja kvalificēties izslēgšanas spēlēm, 6. grupā ieņemot trešo vietu, zemāk par Grieķiju un Spāniju.

Ševčenko 2006. gada Pasaules kausa izcīņas kvalifikācijā guva sešus vārtus, aizvedot savu valstsvienību uz tās pirmo lielo turnīru. Viņš bija komandas kapteinis finālturnīrā un guva vārtus Ukrainas izlases pirmajā uzvarā tās vēsturē Pasaules kausa izcīņā, ar 4:0 sakaujot Saūda Arābiju. Pēc tam viņš no soda sitiena atzīmes guva uzvaras vārtus, Ukrainai ar 1:0 pārspējot Tunisiju, kvalificējoties otrajai kārtai, kurā, Ukraina pēcspēles soda sitienos uzvarēja Šveici. Pēc tam, ceturtdaļfināla posmā, Ukrainu ar 3:0 pārspēja topošā čempione Itālija.

Pēc tam, kad 2008.–2009. gada sezonā viņš "Milan" rindās aizvadīja tikai divas spēles, Ševčenko joprojām bija Ukrainas pirmā izvēle, un viņš panāca izlīdzinājumu 2010. gada Pasaules kausa izcīņas kvalifikācijas spēlē, pret Angliju, Vemblija stadionā. Tomēr, Ukraina zaudēja spēli ar 2:1, kad viņa bijušais "Chelsea" komandas biedrs Džons Terijs guva vārtus pēc Deivida Bekhema izpildītā brīvsitiena.
2009. gada 21. decembra intervijā UEFA, Ševčenko paziņoja, ka vēlas spēlēt savā mītnes zemē Euro 2012 čempionātā. "Pēc vilšanās 2010. gada Pasaules kausa atlases kampaņā, tas ir mans jaunais izaicinājums vai pat sapnis. Es darīšu visu, lai to sasniegtu." 2012. gada maijā Ševčenko tika iekļauts Ukrainas izlasē, dalībai Euro 2012. Ukrainas atklāšanas spēlē Ševčenko guva divus vārtus, abus pēc sitiena ar galvu, pārspējot Zviedriju, D grupā, ar 2:1. Pēc viņa valstsvienības izkrišanas no grupas, Ševčenko paziņoja, ka aiziet no starptautiskā futbola, viņam esot Ukrainas izlases jaunākajam un vecākajam vārtu guvējam, un rekordistam, ar 48 vārtiem 111 spēlēs.

 Spēlētāja profils 

 Spēles stils 
Ševčenko bija ātrs, ļoti darbīgs, enerģisks un prasmīgs uzbrucējs, ražīgs vārtu guvējs, kurš prata izmantot savas izdevības. Ševčenko bija arī efektīvs no standartsituācijām un bija precīzs soda sitienu izpildītājs. Spēcīgs un fizisks uzbrucējs, ar izjūtu uz vārtu gūšanu, viņš galvenokārt bija pazīstams ar savu lielisko pozicionēšanos, pārvietošanos bez bumbas un uzbrukuma noslēgšanu soda laukumā, kā arī nosvērtību vārtu priekšā; turklāt viņam bija spēcīgs un precīzs sitiens ar abām kājām. Turklāt, neskatoties uz to, ka viņš galvenokārt bija vārtu guvējs, viņš bija spējīgs sniegt rezultatīvas piespēles, kā arī pats gūt vārtus, pateicoties savai saspēlei ar komandas biedriem.

 Citu uztverē 
Vairāki eksperti Ševčenko uzskata par vienu no visu laiku labākajiem uzbrucējiem, kā arī par vienu no savas paaudzes labākajiem futbolistiem un visu laiku labāko Ukrainas spēlētāju. 2004. gadā Pelē viņu nosauca par vienu no 125 labākajiem futbolistiem, kādi jebkad bijuši, FIFA 100. gadadienas svinību ietvaros.

 Trenera karjera 

 Ukrainas futbola izlase 
2012. gada novembrī Ševčenko sākotnēji atteicās pieņemt Ukrainas Futbola federācijas priekšlikumu kļūt par Ukrainas izlases galveno treneri.

No 2016. gada 16. februāra līdz 15. jūlijam Ševčenko pildīja Ukrainas izlases galvenā trenera asistenta pienākumus. 2016. gada 15. jūlijā Ševčenko tika iecelts par Ukrainas izlases galveno treneri. 39 gadus vecais Ševčenko nomainīja Mikailo Fomenko, kura četru gadu periods beidzās ar izkrišanu Euro 2016 grupu turnīrā. Viņš parakstīja divu gadu līgumu ar iespēju pagarināt vēl uz diviem gadiem. Bijušais Itālijas izlases un "Milan" aizsargs Mauro Tasoti, kurš bija trenera asistents laikā, kad Ševčenko spēlēja "Milan" komandā, pievienojās viņa treneru kolektīvam, kā arī bijušais "Dinamo" treneris Rauls Rjančo un bijušais "Milan" jaunatnes sistēmas treneris Andrea Maldera. 2019. gada 14. oktobrī Ševčenko vadībā Ukraina kvalificējās Euro 2020, mājās ar 2:1 uzvarot toreizējo Eiropas čempioni Portugāli.

UEFA Euro 2020 turnīrā Ševčenko vadībā Ukraina pirmo reizi vēsturē sasniedza Eiropas čempionāta ceturtdaļfinālu. Viņa komanda grupu turnīrā finišēja kā viena no četrām labākajām komandām, kas ieguva trešo vietu, pēc tam astotdaļfinālā papildlaikā pārspējot Zviedriju, nākamajā kārtā zaudējot Anglijai. Neskatoties uz Ukrainas veiksmīgo turnīru, 2021. gada 1. augustā viņš paziņoja par aiziešanu no amata.

 Genoa 
2021. gada 7. novembrī Ševčenko tika iecelts par jauno A sērijas komandas Genoa galveno treneri, pēc tam, kad klubu pārņēma ASV investīciju kompānija "777 Partners", nomainot Davidi Balardīni. Viņš parakstīja līgumu līdz 2024. gadam, ar 18. vietā esošo komandu, kas 12 spēlēs bija izcīnījusi vienu uzvaru. Divas nedēļas vēlāk viņš savā laukumā ar 2:0 zaudēja AS Roma komandai, kuru vadīja viņa bijušais "Chelsea" treneris Žuzē Mouriņu. 2022. gada 15. janvārī Ševčenko tika atlaists, pēc diviem mēnešiem, kad viņš šajā laikā bija uzvarējis tikai vienu maču un piedzīvojis septiņus zaudējumus.

 Politiskā karjera 
Deviņdesmito gadu beigās Ševčenko un citi Kijivas "Dinamo" komandas biedri publiski atbalstīja Ukrainas Sociāldemokrātisko partiju (apvienoto), kuras biedri bija kluba toreizējais īpašnieks un prezidents Hrihorijs Surkiss un toreizējais viceprezidents Viktors Medvedčuks.Wilson, Andrew (2005). Virtual Politics – Faking Democracy in the Post-Soviet World. Yale University Press. p. 103. ISBN 0-300-09545-7.

Pēc savas futbolista karjeras beigšanas, 2012. gada jūnijā, Ševčenko uzreiz pievienojās partijai Ukraina – Uz priekšu! (agrāk pazīstama kā Ukrainas Sociāldemokrātiskā partija) un ieņēma otro vietu partijas sarakstā, 2012. gada oktobra Ukrainas parlamentārajām vēlēšanām. Tas notika par spīti tam, ka viņš mēnesi iepriekš paziņoja, ka vēlas kļūt par treneri, pēc savas spēlētāja karjeras: "Šo pasauli es saprotu, pasaule, kurā vēlos palikt."Longman, Jeré (6 June 2012). "For Ukraine Striker, Ending Is Also a Beginning". The New York Times. p. B14. Viņa partija vēlēšanās ieguva 1,58% nacionālo balsu, neuzvarot nevienā vēlēšanu apgabalā, tādējādi nespējot iegūt parlamenta pārstāvniecību.

 Ukrainas Olimpiskā komiteja 
Ševčenko kļuva par Ukrainas Nacionālās Olimpiskās komitejas viceprezidentu 2022. gada 17. novembrī. Viņš pameta Nacionālo Olimpisko komiteju 2023. gada janvārī, jo nepiekrita tās jaunā prezidenta Vadima Gutcaita vēlēšanu rezultātiem.

 Personīgā dzīve 
Ševčenko vārdam (ukraiņu valodā Андрій) ir vairāki veidi, kā no tā oriģinālās rakstības ukraiņu kirilicas alfabētā to atveidot latīņu alfabētā; Andriy tiek izmantots spēlētāja oficiālajā vietnē. To ir pieņēmusi arī UEFA un FIFA, un tā ir vēlamā rakstība lielākajā daļā angļu publikāciju.

Ševčenko ir precējies ar amerikāņu modeli Kristenu Paziku. Pāris iepazinās 2002. gadā, Džordžo Armani afterparty, un apprecējās 2004. gada 14. jūlijā, privātā ceremonijā, golfa laukumā, Vašingtonā. Kopš 2006. gada pāris sazinājās itāļu valodā, jo viņš nerunāja angliski un viņa nerunāja ukraiņu valodā. Pēc viņa atgriešanās Kijivas "Dinamo", 2009. gada augustā, pāris paziņoja, ka vēlas, lai viņu bērni iemācītos ukraiņu valodu.

Pārim ir četri dēli: Džordans, dzimis 2004. gada 29. oktobrī, Kristians, dzimis 2006. gada 10. novembrī, Aleksandrs, dzimis 2012. gada 1. oktobrī, un Raiders Gabriels, dzimis 2014. gada 6. aprīlī. Ševčenko pieminēja Džordana piedzimšanu, nākamajā dienā gūstot vārtus pret Sampdoria ("Milan" uzvarēja ar 1:0). "Milan" īpašnieks un bijušais Itālijas premjerministrs Silvio Berluskoni ir Ševčenko pirmā dēla Džordana krusttēvs. Nākamajā dienā, pēc Kristiana dzimšanas, Ševčenko guva vārtus "Chelsea" uzvarā, ar 4:0, pār Watford, un viņš kopā ar vairākiem saviem komandas biedriem pulcējās, un kā veltījumu izpildīja populārās "rock-the-baby" vārtu guvuma svinības.

Ševčenko ir modes dizainera Džordžo Armāni tuvs draugs, bijis par modeli pie Armāni, un kopā ar viņu atvēris divus modes veikaliņus Kijivā. Kopā ar sievu ir izveidojis e-komercijas vietni Ikkon.com, kas veltīta vīriešu modei un dzīvesveidam.

2005. gada jūnijā viņš kļuva par SOS bērnu ciemati labdarības vēstnieku. Ševčenko ir arī fonds bāreņu bērnu atbalstam.

2022. gadā Ševčenko kļuva par valdības atbalstītās palīdzības organizācijas United24 vēstnieku Ukrainā.

Ševčenko, dedzīgs golfa spēlētājs, 2013. gada septembrī piedalījās savā pirmajā profesionālajā golfa turnīrā, ar nosaukumu Kharkov Superior Cup.

Ševčenko 2014. gada 8. jūnijā pārstāvēja Pārējās pasaules izlasi, pret Angliju, Soccer Aid labdarības pasākumā.

Bez dzimtās krievu valodas, Ševčenko runā arī angļu, itāļu un zināmā mērā ukraiņu valodā. Viņš ir teicis, ka strādā, lai uzlabotu savas ukraiņu valodas zināšanas.

Ševčenko aicinājis izbeigt karu Ukrainā un Krievijas iebrukumu Ukrainā.

 Mediji 
Ševčenko bija uz videospēles FIFA 2005 vāka.

 Karjeras statistika 

 Klubos 

|-
|1994—95||rowspan="5"|Dynamo Kyiv||rowspan="5"|Ukrainas Premjerlīga||17||1||4||1||2||1||23||3
|-
|1995—96||31||16||5||1||2||2||38||19
|-
|1996—97||20||6||0||0||0||0||20||6
|-
|1997—98||23||19||8||8||10||6||41||33
|-
|1998—99||26||18||4||5||14||10||44||33

|-
|1999—00||rowspan="7"|Milan||rowspan="7"|Serie A||32||24||5||4||6||1||43||29
|-
|2000—01||34||24||3||1||14||9||51||34
|-
|2001—02||29||14||3||0||6||3||38||17
|-
|2002—03||24||5||4||1||11||4||39||10
|-
|2003—04||32||24||3||0||10||5||45||29
|-
|2004—05||29||17||1||3||10||6||40||26
|-
|2005—06||28||19||0||0||12||9||40||28

|-
|2006—07||rowspan="2"|Chelsea||rowspan="2"|Anglijas Premjerlīga ||30||4||11||7||10||3||51||14
|-
|2007—08||17||5||3||2||5||1||25||8

|-
|2008—09||Milan||Serie A||18||0||1||1||7||1||26||2

|-
|2009—10||Chelsea||Anglijas Premjerlīga||1||0||0||0||0||0||1||0
|-

|-
|2009—10||rowspan="3"|Dynamo Kyiv||rowspan="3"|Ukrainas Premjerlīga||21||7||2||0||6||1||29||8
|-
|2010—11
|18||10||2||1||12||5||32||16
|-
|2011—12
|16||6||1||0||5||0||22||6
|-
172||83||26||16||51||25||249||124
226||127||20||10||76||38||322||175
48||9||14||9||15||4||77||22
446||219||60||35||142||67||648||321
|}
Kausu spēlēs ieskaitītas arī Itālijas superkausa, Community Shield, Anglijas līgas kausa un Starpkontinetālā kausa spēles.

 Izlasē 
+IzlaseGadsSpēlesVārti199520199621199784199861199992200055200176200230200383200464200562200695200783200873200984201062201151201262Kopā11148

 Trenera statistika 
Atjaunots 2022. gada 13. janvārī
KomandaValstsNoLīdzIerakstsSUNZUzv. %Ukraina2016. gada 15. jūlijs2021. gada 1. augusts5225131448.1Genoa2021. gada 7. novembris2022. gada 15. janvāris111379.1Kopā6326162141.3

 Sasniegumi 

 Spēlētāja karjera 
Dynamo Kyiv

 Ukrainas Premjerlīga: 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1997–98, 1998–99
 Ukrainas kauss: 1995–96, 1997–98, 1998–99
 Ukrainas Superkauss: 2011

AC Milan

 Itālijas Serie A: 2003–04
 Coppa Italia: 2002–03
 Supercoppa Italiana: 2004
 UEFA Čempionu līga: 2002–03; finālists: 2004–05
 UEFA Superkauss: 2003

Chelsea

 FA kauss: 2006–07
 Anglijas Līgas kauss: 2006–07
 UEFA Čempionu līga: finālists: 2007–08

Individuālie sasniegumi

 Ballon d'Or: 2004
 Ukrainas gada futbolists: 1997, 1999, 2000, 2001, 2004, 2005
 Ukrainas Premjerlīgas gada futbolists: 1997
 UEFA Čempionu līgas rezultatīvākais spēlētājs: 1998–1999 (8 vārti), 2005–2006 (9 vārti)
 A sērijas gada ārzemju futbolists: 2000
 A sērijas rezultatīvākais spēlētājs: 1999–00 (24 vārti), 2003–04 (24 vārti)
 A sērijas gada vārtu guvums: 2004
 Zelta pēda: 2005
 AC Milan slavas zāle
 FIFA 100

 Ordeņi 

 50x50px Ukrainas Varonis: 2004
 50x50px Itālijas Solidaritātes Zvaigznes ordenis: 2018

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:1976. gadā dzimušie
Kategorija:Ukrainas futbolisti
Kategorija:Ukrainas izlases futbolisti
Kategorija:Ukrainas futbola treneri
Kategorija:2012. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Kategorija:Ukrainas futbola izlases treneri
Kategorija:FIFA 100
Kategorija:2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Kategorija:Chelsea F.C. spēlētāji
Kategorija:AC Milan spēlētāji
Kategorija:Kijivas "Dinamo" spēlētāji
Kategorija:2020. gada Eiropas čempionāta futbolā treneri
Kategorija:Ukrainas Nopelniem bagātie sporta meistari
Kategorija:Zelta bumbas ieguvēji
Kategorija:UEFA Čempionu līgas uzvarētāji
Kategorija:Ar Kņaza Jaroslava Gudrā ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar ordeni "Par nopelniem" apbalvotie (Ukraina)
Kategorija:Ukrainas varoņi