Karls Gustavs Jungs

Karls Gustavs Jungs (; dzimis , miris ) bija šveiciešu psihiatrs un filozofs, analītiskās psiholoģijas skolas dibinātājs. Viņa darbība atstājusi spēcīgu iespaidu 20. gadsimta filozofijā."Karls Gustavs Jungs". Nacionālā enciklopēdija. (skatīts 07.11.2023)

 Dzīvesgājums 
Karls Gustavs Jungs dzimis 1875. gada 26. jūlijā Šveicē, Kessvilā, vietējā vikāra Johana Junga ģimenē. 1886. gadā Jungs iestājās ģimnāzijā, bet 1895. gadā — Bāzeles Universitātē, kas bija vistuvākā vecāku dzīvesvietai, jo tie finansiālu apstākļu dēļ nespēja nosūtīt savu dēlu tālāk. Jaunais Jungs vēlējās studēt arheoloģiju, pēc citiem avotiem — antropoloģiju vai eģiptoloģiju, bet šādus studiju virzienus Bāzeles Universitāte nepiedāvāja. Sākotnēji Jungs izvēlējās dabaszinātnes, bet pēc tam pārgāja uz medicīnas studijām, specializējoties psihiatrijā.

1900. gadā Jungs sāka stažēties Cīrihes psihiatriskajā klīnikā un jau 1906. gadā iznāca viņa pirmais darbs Beitrag Zur Psychologie und Pathologie sogenannter occulter Phänomene. Tieši šo grāmatu vēlāk nosūtīja Zigmundam Freidam un caur to arī sākās Freida un Junga pazīšanās. Principā idejas šajā grāmatā ir sintezētas no personīgiem novērojumiem klīnikā un vairāku zinātnieku — Krepelina, Dženeta, Bleilera, bet jo sevišķi Freida — darbiem.

Freida lielo ietekmi savā sākotnējā darbībā Jungs apstiprināja pirmajā starptautiskajā kongresā lasot referātu "Freida histērijas teorija", aizstāvot psihonalīzes teoriju. Arī 1908. gada kongresā Zalcburgā psihoanalīzes teorijas aizstāvēšana turpinājās, tika izdota "Psihoanalītikas un patologpsiholoģijas pētījumu gadagrāmata". 1910. gadā Nirnbergā tika izveidota Starptautiskā psihoanalītiskas asociācija, kurā par prezidentu ievēlēja tieši Jungu. 1912. gadā viedokļu atšķirību dēļ Junga un Freida ceļi šķīrās. 

Laika gaitā Jungs kļuva par Oksfordas Universitātes zinātņu doktoru, Šveices zinātņu akadēmijas goda locekli un saņēma goda zinātņu grādus Hārvardas, Kalkutas, Benaresas un Alahabadas Universitātē.

Pēc Pirmā pasaules kara Karls Jungs kļuva par aktīvu ceļotāju, apmeklēja Ziemeļāfriku, Keniju, Jaunmeksiku, Indiju. Tieši Indijā viņam parādījās vīzija ar karali Artūru, kas lika vairāk darbos pievērsties tieši rietumu pasaules simbolismam. Tāpēc vēlākajos darbos bieži aprakstīta Rietumu mistiķu tradīcija un alķīmija.

1903. gadā Karls Gustavs Jungs apprecēja Emmu Raušenbahu, viņiem bija pieci bērni, un laulība ilga līdz 1955. gadam, kad Emma mira. Turklāt šī ilgā kopdzīve ritēja par spīti baumām, ka Jungam esot neskaitāmi citi romāni, no kuriem slavenākais, iespējams, ir ar Sabīni Špīlerinu. Līdz nāvei publicējis jaunus darbus, Jungs mira 1961. gadā dzimtajā Šveicē, Cīrihē.

 Darbība 
Pats Karls Gustavs Jungs savu darbību ir nosaucis par analītisko psiholoģiju, kas nozīmē psihes dziļumu pētīšanu, kurā kādai parādībai tiek atrasta tās jēga. Arī pats psihes jēdziens tiek paplašināts, tajā tiek ietverts kolektīvi neapzinātais, t.i., 

Lielu uzmanību Jungs pievērsa tieši sapņiem un jau 1912. gadā iznākušajās "Metamorfozēs un libido simbolos" apskatīja mītiskos un folkloras mantojuma simbolus tajos. Tieši šādi simboli arī ir mantoti kā kultūras pieredze un pieder pie kolektīvās bezapziņas. Turklāt visi mantotie simboli vēlāk arī izveido arhetipus, kuri ir diezgan konkrēti un katrs ar savām īpašībām.

K. G. Jungs bija aizrāvies ar austrumu kultūru, uzskatot, ka rietumnieki varētu no austrumniekiem mācīties dažas lietas. Rietumnieka gars esot sašķēlies divās daļās - zināšanās un ticībā, tas uzskatot, ka vajag dabūt visu, ko viņš grib. Turklāt rietumnieks nepazīstot savu dvēseli, tā saceļas pret viņu.

K. G. Junga darbību ļoti ietekmēja Imanuela Kanta doma, ka lietās par sevi un fenomenos cēlonība darbojas atšķirīgi. Šeit sakņojas Junga sinhronitātes teorija, ka cēloņsakarības nav nejaušas. Arī Šopenhauera darbi Jungam nešķita sveši, Jungs pat nosaucis viņu par pirmo filozofu, "kam bija drosme saredzēt, ka universa pamatos ne viss bija uz labu."

Īpatnējas bija Junga domas par Dievu kā morāli attīstošos personību, jo Bībelē Dievs netiek aprakstīts visu laiku vienādi.

 Galvenie jēdzieni 
 Kolektīvā bezapziņa. Tā raksturīga gan cilvēcei kopumā, gan arī atsevišķākām tautām un laikmetiem. Līdz ar to psihoanalīze izmantojama arī reliģijas, kultūras, sabiedrības, cilvēku kopdzīves parādībām, tātad uz visu vēstures procesu un filozofiju. Šāda kolektīva bezapziņa ir cilvēces garīgās attīstības mantojums, kas atdzimst ikvienā indivīdā.

 Arhetipi - kolektīvās bezapziņas struktūras elementi. To būtību Jungs skaidro: "Arhetipi zināmā mērā ir dzīlē apslēpti apzinātās dvēseles fundamenti vai, ja izmanto citu salīdzinājumu- saknes, kas iegrimušas ne tikai zemē šī vārda šaurajā nozīmē, bet arī pasaulē vispār. Arhetipi ir gatavības sistēmas, kas vienlaikus ir gan tēls, gan emocija. Tos izmanto līdz ar smadzeņu struktūru, jā, tie ir tās psihiskais aspekts. No vienas puses tie formē spēcīgu, instinktīvu aizspriedumu, bet no otras, tie ir visefektīvākais instinktīvās pielāgošanās līdzeklis".Jungs K. G. Dvēseles pasaule, citēts pēc Kūle M., Kūlis R. Filosofija.- R., 1996., 386. lpp. Arhetipi nav nekas ļauns vai labs, tie vienkārši ir mūsu būtībā. Tie pasargā cilvēka psihi no kādiem triecieniem, jo spēj nostrādāt divējādi — gan veidot barjeru pret kaut ko kā aizspriedums vai arī pieņemt uzreiz, jo pielāgojas.

 Ēna, kas reprezentē visu to, ko cilvēks apziņā sevī noliedz. Ēna ir pretēja cilvēkā uz āru rādītajam — skarbam cilvēkam ēna ir maigas dabas, tādam, kas uzskata sevi par neglītu, ēna ir tāda, ko viņš uzskatītu par skaistu, bet arī čaklam un darbīgam cilvēkam ēna būs slinka. Ēna nav nekādā gadījumā nav nedz laba ne slikta, tā vienkārši ataino kādu personības šķautni bez kopskata. Tomēr ir arī pretējs viedoklis kā skaidrot ēnu - tā ir paaudžu paaudzēs pārmantotās sliktās īpašības, kuras apziņa ir noraidījusi. Šajā gadījumā ēnas klātesamība psihē nodrošina vainas sajūtu, spēju saprast citus cilvēkus un arī atbildības sajūtu.

 Anima un animus - katram indivīdam piemītošs pretēja dzimuma tēls - vīriešiem anima, bet sievietēm - animus. Abi divi iemieso pretējo dzimumu un tieši ar animas/animus esamību psihē var skaidrot mīlestību no pirmā acu uzmetiena - kādā pretējā dzimuma svešiniekā cilvēks saredz savu animu. Bez šiem ir arī citi arhetipi - gudrais vīrs (izsaka garīgo principu), lielā māte (gudrā vīra pretstats, izsaka vielu, kuru caurauž gars), patība (apvieno gan apzināto, gan nepazināto), bērns (kolektīvās dvēseles pirmapzinātā bērnība) u.c.

 Latviski tulkotie darbi 
 Psiholoģiskie tipi
 Dzīve. Māksla. Politika
 Dvēseles pasaule

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Turgavas kantonā dzimušie
Kategorija:Šveiciešu filozofi
Kategorija:Šveiciešu psihiatri
Kategorija:Psihologi
Kategorija:Mistiķi
Kategorija:Vācu valodā rakstošie
Kategorija:Brīvmūrnieki