Latvijas—Igaunijas robeža

Latvijas—Igaunijas robeža ir Eiropas Savienības iekšējā robeža, kas mūsdienās ir 343 km gara.

 Robežas izveidošana 
Pēc Pirmā pasaules kara un neatkarīgas Latvijas un Igaunijas nodibināšanas bija nepieciešama arī kopējā robeža. Latvijas—Igaunijas robežas jautājumā 1920. gada 22. martā tika parakstīta šķīrējtiesas konvencija.

Balstoties uz šķīrējtiesas spriedumu, 1920. gada 19. oktobrī Rīgā parakstīja Latvijas un Igaunijas līgumu par robežu noteikšanu dabā un pieņēma instrukciju jauktajai robežkomisijai. 1923. gada 1. novembra papildlīgumā noteikta robežas austrumu daļa starp teritorijām, kuras Latvija un Igaunija bija ieguvusi no Krievijas. Igaunija atteicās no agrākās Lauru kolonijas dienvidu daļas ar jauktu krievu un latviešu etnisko sastāvu par labu Latvijai.

1927. gada 30. martā parakstīja robežas aprakstu, kas bija 375 km gara ar 442 robežpunktiem, numurētiem no Latvijas, Igaunijas un PSRS saskares punkta austrumos līdz Rīgas līcim pie Ainažiem rietumos.

Latvijas—Igaunijas robežu sargāja robežsargu rotas Valkā, Ziemupē, Rūjienā, un Ainažos.

 Teritoriālās pretenzijas 
Robežas nospraušanā atsevišķu Valmieras un Valkas apriņķu teritoriju piederība vienai vai otrai valstij bija strīdīga. Kā piemēram Igaunija izvirzīja pretenzijas uz Api, Veclaiceni, Valku un tās tuvāko apkārtni, Lodes, Ipiķu pagastiem un Ainažiem ar tuvāko apkārtni. No minētajām teritorijām Igaunijai tika piešķirta lielākā Valkas pilsētas daļa (Valga), mazākā Ainažu daļa (Ikla), Cores pagasts (:et:Sooru vald) un Plātera pagasts (Laatre vald).

Savukārt Latvijā iekļāva lielāko daļu no Jaunrozes pagasta () no bijušā Veravas apriņķa.
Ainažos veiktajā tautas nobalsošanā vairums iedzīvotāju balsoja par pievienošanos Latvijai. Latvija pretendēja uz Kaģjerves pagastu (:et:Kaagjärve vald) un vēl dažām nelielām teritorijām, kā arī Roņu salu, bet 1923. gadā no pretenzijām uz Roņu salu atteicās, lai izveidotu militāro aliansi ar Igauniju.

 Valkas un Valmieras apriņķu robežu izmaiņas 

 Mūsdienu robeža 
Latvijas—Igaunijas robežas atjaunošanu uzsāka 1992. gadā un pabeidza 1999. gadā. Tā iezīmēta ar 442 robežstabiem, taɡadējā Latvijas un Igaunijas robeža ir par 32 km īsāka nekā sākotnējā robeža, jo pēc otrreizējās okupācijas 1944. gadā PSRS atdalīja no abām valstīm daļu no Abrenes un Petseru apriņķiem.

 Robežkontrole 
1994. gada 27. oktobrī pieņēma “Latvijas Republikas valsts robežas likumu”, bet 1996. gada 2. jūlijā Latvijas Republikas Ministru kabinets noteica, ka uz valsts robežas ar Igauniju darbojas autoceļu robežkontroles un robežpārejas punkti Ainaži, Ape, Arakste, Gaujiena, Ikla, Ipiķi, Laksti, Omuļi, Ramata, Unguriņi, Valka, Veclaicene, kā arī dzelzceļa robežkontroles punkti Ipiķi un Lugaži.Noteikumi par valsts robežas šķērsošanas vietu noteikšanu un robežkontroles punktu un robežpārejas punktu izvietojumu uz Latvijas Republikas valsts robežas "Latvijas Vēstnesis" 10.07.1996., Nr. 117

Pēc Igaunijas un Latvijas pievienošanās ES 2004. gadā robežkontroli atcēla, bet īslaicīgi atjaunoja COVID-19 pandēmijas laikā un pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā.Igaunija atceļ pagaidu robežkontroli ar Latviju lsm.lv 2022. gada 25. maijā
Pēc pievienošanās Šengenas zonai 2009. ɡadā stājās spēkā jauns “Latvijas Republikas valsts robežas likums”.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Parīzes Miera konferences Latvijas delegācijas Miera konferencei adresētais memorands

Kategorija:Latvijas robežas