Eduards Berklavs

Eduards Berklavs (dzimis , miris ) bija Latvijas PSR un Latvijas Republikas valstsvīrs, kurš 1950. gados bija viens no nacionālkomunistu kustības galvenajiem organizētājiem, bet 1980. un 1990. gados redzams Latvijas Nacionālās neatkarības kustības (LNNK) pārstāvis — viens no tās dibinātājiem un pirmais priekšsēdētājs.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1914. gadā Īvandes pagasta "Birzniekos" (tagad Kurmāles pagastā) lauku amatnieka ģimenē.Īvandes pagasts. Novadnieki Mācījās Ķimales sešklasīgajā skolā, pēc tam strādāja par mācekli Kuldīgas tipogrāfijā, vakaros mācījās Kuldīgas Valsts ģimnāzijā. Strādāja Kuldīgas avīzē "Kurzemnieks", bija sociāldemokrātu jaunatnes organizācijas biedrs. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā viņš pazaudēja darbu un iesaistījās komunistiskās pagrīdes grupā. Kādu laiku strādāja dažādus gadījuma darbus fabrikā "Vulkāns", ceļu būvē, mežizstrādē.
1935. gadā E. Berklavs pārcēlās uz dzīvi Rīgā, sāka darbu elektromehāniskajā darbnīcā, bet vakaros turpināja mācības Amatniecības vidusskolā, turpināja darboties kā burtlicis komjaunatnes nelegālajā tipogrāfijā "Spartaks". Par pagrīdes darbību viņš tika arestēts, sodu izcieta Rīgas Centrālcietumā, vēlāk spaidu darbos Kalnciema akmeņlauztuvēs.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Berklavs strādāja Latvijas komjaunatnes centrālkomitejā un Latvijas komunistiskās partijas Rīgas Proletāriešu rajona komitejā. Otrajā pasaules karā cīnījās Sarkanās armijas rindās, sākumā kā ierindnieks, vēlāk ieguva virsnieka pakāpi.
Kara beigās Berklavu Indriķa Pinkša vietā iecēla par Latvijas komjaunatnes sekretāru. No 1948. līdz 1951. gadam viņš mācījās augstākajā partijas skolā Maskavā.Eduardu Berklavu simtgadē pieminot  laikraksts "Kurzemnieks" 2014. gada 12. jūnijā

Pēc tam Berklavs strauji kāpa pa karjeras kāpnēm LPSR nomenklatūrā līdz pat Ministru Padomes priekšsēdētāja vietnieka amatam. Uzskatot PSRS nacionālo politiku par bīstamu latviešu nācijas interesēm, viņš 1950. gadu otrajā pusē, izmantojot savu stāvokli padomju varas struktūrās, kļuva par vienu no nacionālkomunistu kustības (sauktu arī par berklaviešiem) līderiem un galvenajiem oponentiem PSRS nacionālajai politikai Latvijā, kas pēc Berklava domām bija vērsta uz Latvijas pārkrievošanu.

Lai gan Vilis Lācis Berklavu bija iecerējis par savu pēcteci LPSR MP priekšsēdētāja amatā, šī kustība 1959. gadā tika sagrauta un Eduards Berklavs tika izsūtīts uz Vladimiru Krievijā.

Pēc atgriešanās no izsūtījuma Berklavs strādāja Rīgas elektromašīnu rūpnīcā un kļuva par Latvijā aktīvas pretpadomju disidentu grupas vadītāju. 1971. gadā organizēja "17 latviešu komunistu vēstules" publicēšanu pasaules plašsaziņas līdzekļos, protestējot pret politiku, kura "nodara lielu ļaunumu komunistiskajai kustībai, marksismam-ļeņinismam",17 latviešu komunistu vēstule kas radīja plašu rezonansi ne tikai trimdas latviešu aprindās un ārzemju presē, bet atspoguļojās arī vairāku Rietumvalstu attiecībās ar PSRS.
Rakstīja vēstules latviešu kultūras darbiniekiem, aicinot "nedarīt neko tādu, kas dara ļaunu mūsu tautai". VDK gatavoja tiesas procesu pret E. Berklavu, veica pratināšanas un sacerēja četru sējumu lietu, tomēr 1980. gadu sākumā Pārbūves procesu dēļ lietu pārtrauca.Saruna ar Eduardu Berklavu 2000. gada 7. aprīlī "Latvijas Vēstneša" redakcijā

Sākoties latviešu tautas trešajai Atmodai, Berklavs kļuva par vienu no Latvijas Nacionālās neatkarības kustības (LNNK) dibinātājiem un bija pirmais tās vadītājs. Viņu ievēlēja Augstākajā padomē un 5. Saeimā. 1990. gadu vidū, veselības problēmu un vilšanās partijas biedros nomākts, Berklavs aizgāja no aktīvās politikas, bet nezaudēja interesi par to līdz pat savam nāves brīdim 2004. gada novembrī. Eduards Berklavs bija latviešu studentu korporācijas Fraternitas Livonica biedrs.

 Piemiņa 
Par Eduarda Berklava dzīvi un politiskajiem uzskatiem 2007. gadā uzņemta dokumentālā filma "Berklavisms".

 Apbalvojumi 
 Sarkanā Karoga ordenis (1942),Jermacāne I. Latvijas iedzīvotāji Sarkanajā armijā (1941. gada 22. jūnijs — 1942. gada 5. oktobris) karavīru rakstītajās vēstulēs. Latvijas Arhīvi, Nr 3., 2006. — 112. lpp. 
 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīme, 
 Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (1995),
 Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (2000).

 Bibliogrāfija 
 "Zināt un neaizmirst" (1998.) — Eduarda Berklava skatījums uz padomju laiku Latvijas politiskajiem notikumiem
 "Zināt un neaizmirst II" (2006.) — Eduarda Berklava skatījums uz Atmodas un pēcatmodas Latvijas politiskajiem notikumiem
 "Uldis Ģērmanis, Eduards Berklavs 'Dialogi. Vēstules un publikācijas. 1989—1997'" (2008.) — Eduarda Berklava un Ulda Ģērmaņa skatījums uz pēcatmodas Latvijas politiskajiem notikumiem savstarpējās vēstulēs

 Literatūra 
 Tālavs Jundzis. 4. maijs: Rakstu, atmin̦u un dokumentu krājums par Neatkarības deklarāciju. Fonds "Latvijas Vēsture", 2000.

 Piezīmes un atsauces 

 Ārējās saites 

 Eduarda Berklava biogrāfija (virtuālā enciklopēdija "Latvijas ļaudis uz 21. gadsimta sliekšņa")
 "Kā nīdēja nacionālkomunistus" — raksts par nacionālkomunistu kustību (Daina Bleiere, laikraksts "Latvijas Avīze", 2004.08.07.)

Kategorija:1914. gadā dzimušie
Kategorija:2004. gadā mirušie
Kategorija:Kuldīgas novadā dzimušie
Kategorija:LKP biedri
Kategorija:Latvijas nacionālkomunisti
Kategorija:Latvijas Nacionālās neatkarības kustības politiķi
Kategorija:Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāti
Kategorija:LR Augstākās Padomes deputāti
Kategorija:5. Saeimas deputāti
Kategorija:Disidenti
Kategorija:Atmodas aktīvisti
Kategorija:Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Kategorija:Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kategorija:Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Kategorija:Raiņa kapos apbedītie