Vecmīlgrāvis

Vecmīlgrāvis ir Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, kurā ietilpst Rīgas pilsētas daļas Rīnūži un Ziemeļblāzma. Vecmīlgrāvja apkaime atrodas Rīgas Z daļā netālu no Daugavas ietekas jūrā. Pa sauszemi tā robežojas ar Vecdaugavas, Trīsciema un Mīlgrāvja (savienojums pa Mīlgrāvja tiltu) apkaimēm, bet pa ūdeni tai ir robežas ar Sarkandaugavas, Kundziņsalas, Voleru, Bolderājas, Daugavgrīvas un Mangaļsalas apkaimēm. Vecmīlgrāvja apkaimes robežas ir Mīlgrāvis, Daugava, Audupe, Laivinieku iela, pieveddzelzceļš no Atlantijas ielas līdz Ziemeļblāzmas stacijai, dzelzceļa līnija Zemitāni—Skulte līdz Mīlgrāvja tiltam.

Vecmīlgrāvja apkaimes kopējā platība ir 6,073 km², kas ir par 1/5 vairāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 11 701 metri. Iekšēji Vecmīlgrāvja apkaime sastāv no 2 atsevišķiem rajoniem — ZR daļā Rīnūži (primāri ostas teritorija), centrālajā un DA daļā Vecmīlgrāvis (primāri dzīvojamā teritorija), lai gan nereti tiek atsevišķi izdalīta arī Ziemeļblāzmas teritorija, kas atrodas Vecmīlgrāvja apkaimes centrālajā daļā. Apkaimes robežas ir skaidri identificējamas, jo to no ZR, R, DR un DA puses apņem virszemes ūdens objekti, bet Z robežu veido dzelzceļa līnijas. Ņemot vērā jau esošo apkaimes raksturu un tās platību, Vecmīlgrāvja apkaimē arī perspektīvā būs vismaz 2 lokālie centri, taču kopumā šo teritoriju var uztvert un attīstīt kā telpiski un funkcionāli vienotu teritoriju — apkaimi. Augstākās virsotnes ir Zaļās skolas kalns pie Dombrovska ielas (22,3 m) un Auziņkalns pie Lodera steķiem (21 m, tagad kuģu būvētavas teritorijā).Aivars Jakovičs, “Rīgas piejūra. 2. daļa.”. “Jumava”, 2016., Rīga. 174.-211. lpp. ISBN 978-9934-11-936-1

 Nosaukums 
Savu nosaukumu Mīlgrāvis ir ieguvis pateicoties ūdensdzirnavām, ko ierīkojuši cisterciešu Sv. Nikolaja klosterbrāļi uz 13. gadsimtā izraktā kanāla, kas savieno Ķīšezeru ar Daugavu. Tas tika rakts, lai pavasara palu laikā ātrāk noskrietu ūdeņi no Ķīšezera palieņu pļavām. Atkarībā no vēja virziena mainījās arī straumes virziens, tāpēc ordeņbrāļi ierīkoja tur ūdensdzirnavas. Kanālu nosauca par Dzirnavu grāvi (). Šobrīd mūku kādreiz raktais kanāls kļuvis par 200 metrus platu un 9 metrus dziļu starpteku, kuras malā izvietojusies Rīgas kuģu būvētava. Ūdens strēle Mīlgrāvi sadala Vecmīlgrāvī (uz ziemeļiem no kanāla) un Jaunmīlgrāvī jeb Mīlgrāvī (uz dienvidaustrumiem no kanāla).

 Vēsture 
Sākotnēji tagadējā Vecmīlgrāvja teritorija piederēja Daugavgrīvas cisterciešu klosterim, no 1305. gada tā bija Livonijas ordeņa Daugavgrīvas Nikolaja cietokšņa teritorijā, vēlāk to iekļāva Mangaļu muižas zemes īpašumā. Zviedru Vidzemes laikā 1678. gadā dibināja Daugavgrīvas draudzes skolu un luterāņu baznīcu, pie kuras atrodas Vecmīlgrāvja kapi.
1330. gadā Livonijas ordenis Rīnūžos (tolaik - Rinnužos, no mūsdienās aizbērtās Rinnas upītes) un Mangaļsalā nometināja Kurzemes zvejniekus, kuriem piešķīra loču monopoltiesības no Daugavas grīvas līdz Kundziņsalai. Monopols saglabājās līdz 17. gadsimtam un daļēji līdz pat 18. gadsimtam.

Kad 18. gadsimta beigās netālu uzcēla Balto baznīcu, vecais luterāņu dievnams zaudēja savu nozīmi un sabruka, bet vēl līdz 20. gadsimtam tuvējo apkārtni dēvēja par ciemu pie Vecās baznīcas. Baltā baznīca (1788), kas pašreizējā izskatā celta no 1876. līdz 1879. gadam un atjaunota 1926. gadā, ir vienīgā baznīca, kuras zvanu tornī atrodas bāka. Tā iedegas uz 2 sekundēm ik pēc 2 sekundēm, un ir saskatāma četru jūras jūdžu attālumā. Līdz 20. gadsimta sākumam ap baznīcu bija laukakmeņu krāvums, lai aizkavētu baznīcas izskalošanu pavasara plūdu laikā.Rīgas ielas (encikl.), sast. Zalcmanis R., Pētersons B., Pētersone I., Sīpola I. — Rīga, 2008., 2. sējums — 27. lpp.

1874. gadā atklāja Mangaļu pagasta skolu, 1876. gadā līdzās baznīcai pēc Krišjāņa Valdemāra iniciatīvas atvēra Mangaļu jūrasskolu, bet to sagrāva Pirmā pasaules kara laikā. Turpretī Vecmīlgrāvi, atšķirībā no Rīnūžiem, sāka blīvāk apdzīvot tikai 19. gadsimta otrajā pusē, līdz tam te bija vien dažas zvejnieku mājas un smiltāji. 1870. gados attīstījās divi ciemati: Mīlgrāvis Mīlgrāvja krastā un ap Mīlgrāvja muižu, un Kalnciems starp Mīlgrāvi un Rīnūžiem (mūsdienās starp Skuju un Stiebru ielām). 1900. gadā Mīlgrāvī bija 1092 iedzīvotāji, Rīnūžos 945, bet Kalnciemā 1902. gadā - ap 930. Gandrīz visi iedzīvotāji bija luterāņu ticības.

1887. gadā uz dzīvi Vecmīlgrāvī pārcēlās latviešu uzņēmējs Augusts Dombrovskis, atverot kokzāģētavu. Lielu daļu savu līdzekļu viņš ieguldīja sabiedrības labklājības celšanā. Apkaimes iedzīvotajiem viņš deva lētus kredītus, lai viņi varētu būvēt savas ģimenes mājas. 1900. gadā Dombrovskis Mīlgrāvī nodibināja elementārskolu un bērnudārzu, kas bija pirmais Rīgā (M. Rinkas ielā 13), vēlāk tas pārtapa par Zaļo skolu. Ēka vairākkārt dega un 2006. gadā pārvērtās par graustu. Pats būdams atturībnieks, A. Dombrovskis 1904. gadā uzcēla namu atturības biedrībai "Ziemeļblāzma". 1906. gadā namu nodedzināja soda ekspedīcija, jo tajā bija notikušas revolucionāru sapulces un nama cēlājs viņu acīs tādēļ bija "neērta" persona. Nodedzinātā nama vietā A. Dombrovskis Ziemeļblāzmas parkā cēla jaunu — kultūras pili "Ziemeļblāzma" (atklāta 1913. gadā), pats zīmēdams plānu un vadīdams būvniecību. Šoreiz nams tika būvēts ar dzelzsbetona un čuguna konstrukcijām, dzelzs mēbelēm un speciāliem sienu un grīdu pārklājumiem — lai uguns nespētu aprīt arī šo namu. Arī ap pili veidotais parks ir A. Dombrovska plānots — koku grupas veido dažādus simbolus.Kolbergs, Andris. Lasāmgrāmata par Rīgu, tās priekšpilsētām un kūrortpilsētu Jūrmalu. — Jūrmala, 2007. — 411. lpp.
Veiksmīgais rūpnieks 1907. gadā uzcēla "Burtnieku namu" (Ziemeļblāzmas iela 38), tā nosaukums bija Krišjāņa Barona ideja — tādu kā pansiju tā laika kultūras darbiniekiem. Dažādos laika posmos šeit dzīvojuši Krišjānis Barons, Jānis Jaunsudrabiņš, Jānis Zālītis, Emilis Melngailis, Kārlis Skalbe un citi. Šeit rīkoja literāros vakarus, koncertus, izstādes, radot labvēlīgus apstākļus kultūras dzīvei. "Burtnieku nams" kļuva par gara gaismas nesēju Mīlgrāvī. Pašlaik namā darbojas mūzikas skola, līdz ar to ir piepildīts A. Dombrovska novēlējums — nodot to tautas izglītošanas vajadzībām. Mecenāta vārdā 1989. gadā pārdēvēja Vecmīlgrāvja 4. līniju. Kādreiz Vecmīlgrāvī visas ieliņas bija bruģētas ar kokmateriāliem — koku mizām, zāģu skaidām un dēļiem. 1939. gadā Rīgas pilsētas 29. pamatskolu nodēvēja Augusta Dombrovska vārdā. 

Pirmā  pasaules kara laikā Dombrovska kokzāģētavas iekārtas 1915. gadā evakuēja uz Krieviju un 1917. gadā nodega nodega tās ēkas. 1922. gadā to daļēji atjaunoja. Pēc nāves A. Dombrovskis apglabāts paša veidotajā parkā, viņa kapa pieminekli veidojis tēlnieks Gustavs Šķilters. 1919. gadā Daugavgrīvas draudzes skolu pārveidoja par Mangaļu pamatskolu, 1932. gadā par Rīgas pilsētas 29. pamatskolu un 1939. gadā to nodēvēja Augusta Dombrovska vārdā.
1944. gadā to vācieši atkāpjoties nodedzināja agrāko Dombrovska kokzāģētavu. Latvijas PSR laikā to vēlreiz atjaunoja, bet 1999. gadā tā galīgi izbeidza darbību. 

1924. gadā Vecmīlgrāvja daļu līdz Stiebru ielai (t.i., bez Rīnūžiem) iekļāva Rīgas pilsētas teritorijā. Upes satiksmi ar Rīgas centru uzturēja Augsburga tvaikoņa līnija. Īsta sauszemes saikne ar pilsētu Vecmīlgrāvim radās tikai pēc 1934. gada, kad uzbūvēja tiltu pār Mīlgrāvi. Līdz Vecmīlgrāvim 1939. gadā izbūvēja Viestura prospektu, kas sastāvēja no lielām dzelzsbetona plāksnēm, kuras bija vēl saglabājušās atsevišķās vietās līdz pat 1990. gadu vidum. Pašu izgriežamo tiltu vācieši 1944. gadā atkāpjoties uzspridzināja, 1946.-1948. gadā to atjaunoja, izmantojot vecā tilta atliekas. 1964. gadā tika uzbūvēts jauns šosejas tilts.

1882. gadā Arnolds Sērensens dibināja konservu fabriku, ko pēc Latvijas okupācijas nacionalizēja un nosauca par "Kaiju", pakāpeniski pievienojot tai citus šā profila uzņēmumus. 1994. gadā to privatizēja, bet 2004. gadā tas bankrotēja. Vēlāk to pārņēma SIA "Karavela", atjaunojot ražošanu.

1944. gadā Vecmīlgrāvī praktiski no nulles sāka celt laivu būvētavu, ko vēlāk attstīja par kuģu būvētavu un izbūvēja 200 m garu krastmalu. Ar 1957. gadu tā pārgāja galvenokārt uz kuģu remontu un 1963. gadā tika pārsaukta par Mangaļu kuģu remonta rūpnīcu. 2001. gadā to privatizēja un pārveidoja. Nosaukumu mainīja uz "Terminālu Vecmīlgrāvis", tagad - Rīgas Kuģu būvētava.

1948. gadā Rīnūžos uzbūvēja Rīgas zvejas ostu, kas kļuva par svarīgu tranzītpunktu zivju nosūtīšanā uz PSRS iekšzemes rajoniem.Aivars Jakovičs, “Rīgas piejūra. 2. daļa.”. “Jumava”, 2016., Rīga. 158.-173. lpp. ISBN 978-9934-11-936-1 1950. gadā tās tuvumā uzbūvēja Mangaļu zivju apstrādes fabriku. 1952.—1954. gados Rīnūži bija strādnieku ciemats ārpus pilsētas. Vecmīlgrāvī daudzstāvu dzīvojamās ēkas sāka būvēt 20. gadsimta 50. gados — vietā, ko atbrīvoja, iznīcinot veco koka apbūvi, līdz ar to no senā Vecmīlgrāvja maz kas ir saglabājies. 1970. gadu vidū Vecmīlgrāvī, ieskaitot pievienotos Rīnūžus, sāka būvēt daudzstāvu dzīvojamo māju masīvus.Latvijas padomju enciklopēdija: 10 sējumos / (galv. red. P. Jērāns, S. Ziemelis). Rīga: Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1981—1988. 10 sēj. : il., kartes ; (Tries-Žvīgu — 10. sēj., 2. grām.) — 317. lpp. Te bija traleru un refrižeratoru flotes bāzes. Darbam uz kuģiem ieradās jaunienācēji no visas Padomju Savienības. Tas lielā mērā izmainīja līdz tam latvisko Vecmīlgrāvja vidi.Kolbergs, Andris. Lasāmgrāmata par Rīgu, tās priekšpilsētām un kūrortpilsētu Jūrmalu. — 409. lpp.

1995. gadā ostu reorganizēja par valsts stividoru kompāniju "Rīnūži" un 1996. gadā privatizēja. Traleru un refrižeratoru bāzi 1998. gadā pievienoja "Baltic Marine Fishing Company".

21. gadsimtā Vecmīlgrāvī visvairāk investīciju ticis veikts 2003. un 2006. gadā. Visvairāk tika investēts 2003. gadā — 2,22 mlj. Ls, kas tika ieguldīti 8 objektos. Vislielākais objekts bija naftas produktu termināla "Vexoil Bunkering" celtniecība. 2006. gadā lielākā investīciju daļa tika ieguldīta vienā objektā — piestātnes VM-4 1. kārtā. Kopumā šajā apkaimē tika ieguldīts dažāda veida objektu celtniecībā, izņemot sporta ēkas un biroju ēkas.

 Infrastruktūra 
Uz Vecmīlgrāvi kursē 2., 24., 29. un 58. autobusu maršruts. Apkaimē ir dzelzceļa Rīga — Skulte stacija Ziemeļblāzma.
Šeit ir daudzi pārtikas lielveikali, savs tirdziņš, kafejnīcas, poliklīnika un slimnīca ("Jūras medicīnas centrs"). Daudzo uzņēmumu dēļ vienīgā vieta, kur apkaimes iedzīvotājiem iespējams piekļūt Daugavai, ir "Lodera krastmala" starp Emmas un Skuju ielām, kur ierīkota promenāde un bērnu laukums. 19. gadsimtā tur pie Lodera steķiem ierīkoja kuģīšu piestātni, kura tagad vairs netiek izmantota satiksmei.

 Izglītība 
Vecmīlgrāvī atrodas Rīgas 31. vidusskola, Rīnūžu vidusskola un vairāki bērnudārzi, kultūras namā "Ziemeļblāzma" darbojas bibliotēka.

2017. gada pētījumā "Optimālā vispārējās izglītības iestāžu tīkla modeļa izveide Latvijā" tika konstatēts, ka Daugavas labajā krastā uz ziemeļiem no centra (Sarkandaugava, Mīlgrāvis, Vecmīlgrāvis) ir izvietotas sešas vidusskolas, lai gan skolēnu skaits (443) ilgtermiņā ir pietiekams tikai vienai. Rīgas 28. vidusskola, Rīgas 29. vidusskola un Rīgas 31. vidusskola skolēnu trūkuma dēļ neatvēra 10. klases. Pētījuma autori ieteica reorganizēt tās vidusskolas, kurās obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indekss ir zemāks (Rīgas 46. vidusskola OCE indekss 32,4%), Puškina licejs OCE 33,5%) par pamatskolām. Viena kopīga apkaimes vidusskola, viņuprāt, varētu tikt veidota uz Rīnūžu vidusskolas (OCE 42,5%) bāzes, kurā tolaik bija nepietiekams skolēnu skaits.Rīgā skolēnu pietiek 42 vidusskolu nokomplektēšanai, secina pētījumā LETA 2017. gada 25. oktobrī
Latvijas skolu reformas gaitā 2022. gadā Rīgas 46. vidusskolu pārveidoja par pamatskolu un 2025. gadā nolēma slēgt.

 Cilvēki 
 Kristians Panders (1794—1865), Pēterburgas Zinātņu akadēmijas loceklis, paleontologs. 
 Jānis Sams (1896—1945), dižkareivis, apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.
 Augusts Dombrovskis (1845—1927), latviešu rūpnieks un mecenāts. 
 Marta Rinka, skolotāja, izstrādāja savu pedagoģijas teoriju.
 Vilis Lācis, rakstnieks un politiķis.
 Visvaldis Lāms, rakstnieks un publicists

 Kultūras pieminekļi 
 Daugavgrīvas baltā baznīca. Ēka pabeigta jau 1786. gadā, bet tā atradās par tuvu Daugavai, pamati bija vāji un jau celtniecības laikā iebruka tornis, līdz ar to darbi ievilkās un baznīcu iesvētīja tikai 1788. gada 17. septembrī. Interjers saglabājies no 19. gadsimta beigām.
 Kultūras pils Ziemeļblāzma. Tagadējā ēka būvēta 1910. — 1913. gados, lai apkārtējo kokzāģētavu strādniekiem būtu pilnvērtīga sabiedriskā un kultūras dzīve.
 Burtnieku nams, celts 1907. gadā, tagad mūzikas skolas vecais korpuss. Tajā dzīvojuši K. Barons, K. Skalbe, J. Jaunsudrabiņš u.c.
 Proģimnāzija, tagad daiļamatniecības skola.
 Emmas iela — apbūves aizsardzības teritorija.

 Skatīt arī 
 Rīga
 Ziemeļu rajons
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Tipveida dzīvojamā apbūve Rīgā
 Rīgas klimats

 Piezīmes un atsauces 
 Izmantoti materiāli no Rīgas Domes pilsētas attīstības departamenta mājas lapas.
 Izmantoti materiāli no Rīgas pašvaldības portāla.

 Ārējās saites 
 Apkaimes oficiālā mājas lapa
 Rīgas pašvaldības portāla.
 Vecmīlgrāvis portālā Cita Rīga


Kategorija:Latvijas pilsētciemati