Krievu—turku karš (1768—1774)

Krievu—turku karš (1768—1774) bija Krievijas Impērijas ekspansijas karš, kurā tā iekaroja Čerkesiju, Osmaņu impērijas sastāvā esošo Jedisanu un Osmaņu impērijas vasaļvalsti Krimas hanisti.

 Priekšvēsture 
Karš bija turpinājums Polijas-Lietuvas kopvalsts iekšējām nesaskaņām starp augstmaņiem un karali Staņislavu II. Karalis bija Krievijas ķeizarienes Katrīnas II favorīts un viņa vara lielā mērā balstījās uz Krievijas Impērijas armijas atbalstu.

 Norise 

Poļu Baras konfederācijas karaspēka vajāti, Krievijas Impērijas armijas sastāvā esošie kazaki iebruka Osmaņu impērijas teritorijā esošajā Baltā. Osmaņu valdība kazakus vainoja tās padoto slepkavībās, bet Krievija Impērija šos apvainojumus noraidīja, tādēļ sultāns Mustafa III 1768. gada 25. septembrī Krievijai pieteica karu. Turki ar poļu opozicionāriem (Baras konfederāciju) izveidoja savienību, bet Krievijas Impērijas pusē nostājās Lielbritānija, kas Krievijas Impērijas flotei sniedza savu jūras spēku speciālistu palīdzību.

Latvijā dzimušais ģenerālis Magnus Johans fon Bergs komandēja Krievijas Impērijas armijas korpusu Krimas frontē un uzvarēja 1772. gadā kaujā pie Kefas, tāpēc 1773. gadā viņu paaugstināja par vadošo ģenerāli (general-en-chef).Berg, Magnus Johann (Maksim Vasil'-evič) v. (1719-1784)

 Karavadoņi 

 Atsauces 

Kategorija:18. gadsimta kari
Kategorija:Krievu-osmaņu kari
Kategorija:Kari ar Osmaņu impēriju
Kategorija:Kari ar Krieviju
Kategorija:Kari ar Poliju