Ludvigs Ernests

Ludvigs Ernests () (1718–1788) bija Volfenbītelas-Līneburgas princis un Vācu Svētās Romas impērijas feldmaršals, kas uz īsu brīdi 1741. gadā bija ievēlēts par Kurzemes un Zemgales hercogu.

 Dzīvesgājums 
Dzimis 1718. gada 25. septembrī Volfenbītelā Braunšveigas-Lineburgas hercoga Ferdinanda Albrehta II un hercogienes Antuanetes Amālijas ģimenē kā ceturtais bērns. 1737. gadā komandēja Volfenbītelas pulku krievu-austriešu-turku karā (1735—1739) pret Osmaņu impēriju. 1740. gadā iestājās Nīderlandes apvienoto provinču dienestā kā ģenerālmajors.

Pēc hercoga Ernesta Johana Bīrona arestēšanas un izsūtīšanas 1741. gada 27. jūnijā Kurzemes landtāgs Ludvigu Ernestu ievēlēja par Kurzemes un Zemgales hercogu, taču pēc Elizabetes Petrovnas nākšanas pie varas viņu 6. decembrī apcietināja un ieslodzīja cietumā. 
1742. gadā viņš atgriezās Volfenbītelā un 1744. gadā kā feldmaršals vadīja Hābsburgu monarhijas armiju Otrajā Silēzijas karā (1744–1745), tika ievainots 1745. gada 30. septembrī kaujā pie Sūras (Soor), piedalījās kaujās pie Ruso (Roucoux) un Laufeldas (Lauffeldt). 
1749. gadā iestājās Nīderlandes karaspēkā kā feldmaršals, pēc Villema IV nāves iecelts par ģenerālkapteini un kopā ar savu brāli Kārli par mazgadīgā Villema V aizbildni. Pēc 1784. gada pārcālās uz dzīvi Āhenā, bet no 1786. gada dzīvoja Eizenahā un rakstīja memuārus.vesture.eu

Miris 1788. gada 12. maijā Eizenahā.

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Ludvigs Ernests, Lineburgas princis - Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
   Liudviks Arnosts,  Genealogics

Kategorija:Valdnieki Latvijas teritorijā
Kategorija:Kurzemes hercogi