Krimas karš

Krimas karš (1853—1856) risinājās starp Krievijas Impēriju un sabiedrotajiem: Franciju, Lielbritāniju, Sardīniju un Osmaņu impēriju. Galvenā karadarbība notika Krimas pussalā un Melnajā jūrā, bet atsevišķas operācijas tika īstenotas arī Baltijas jūras piekrastē, Anatolijā, Kaukāzā, Baltajā jūrā un Klusajā okeānā.

 Norise 
1853. gadā Krievijas Impērijas kara flote sagrāva Osmaņu impērijas floti Sinopas piekrastē. 1854. gadā Krimas karā iesaistījās arī Francija un Lielbritānija, vairāk nekā gadu ilga Sevastopoles aplenkums. Pēc Sevastopoles cietokšņa krišanas sākās miera sarunas, kas beidzās ar Parīzes līguma noslēgšanu 1856. gada martā.

Saskaņā ar miera līgumu Krievijas Impērija nedrīkstēja izveidot kara floti Melnajā jūrā, bet Moldāvijas un Valahijas provinces ieguva lielu autonomiju. Krievijā uzsāka vērienīgas reformas un notika demilitarizācija.

 Kara raksturojums 
Krimas karu uzskata par pirmo „moderno” militāro konfliktu, kurā izmantoja tādas tehnoloģijas un metodes, kas pagrieza militārās nozares attīstību jaunā virzienā. Krimas karā pirmo reizi taktiski tika pielietots dzelzceļš un telegrāfs, kā arī Minjē lode, kas vairāk bija atbildīga par postošajiem ievainojumiem kaujas laukā. Tāpat Krimas karš bija viens no pirmajiem militārajiem konfliktiem, kura gaita plaši tika atspoguļota rakstiskās liecībās un fotogrāfijās. Kara korespondentu sniegtās ziņas sasniedza visas karā iesaistītās puses, attiecīgi lielāku nozīmi nekā agrāk konflikta norisē spēlēja sabiedrības viedoklis.

 Sekas 
 Krimas karš noveda pie Krievijas Impērijas finanšu sistēmas sabrukuma, Krievijas rubļa vērtība samazinājās vairāk nekā divas reizes. Krīze ieilga, 1867. gadā Krievijas Impērija bija spiesta pārdot Aļasku ASV par 7,2 miljoniem ASV dolāru.
 Krievijas Impērijā sākās ekonomiskās reformas un 1861. gadā notika dzimtbūšanas atcelšana.
 Krimas kara sakāves noveda pie militārajām reformām Krievijā, atcēla 25 gadu militāro dienestu.
 1857. gada 26. janvārī izdeva dekrētu par pirmā impērijas dzelzceļa tīkla izveidi.

 Karavadoņi 

 Kara lielāko kauju hronoloģija 
 Sinopas kauja, 1853. gada 30. novembris
 Silistras aplenkums, 1854. gada 5. aprīlis — 25. jūnijs
 Pirmā Bomarsundas kauja, 1854. gada 21. jūnijā
 Otrā Bomarsundas kauja, 1854. gada 15. augusts
 Petropavlovskas aplenkums, 1854. gada 30.—31. augusts, Klusā okeāna piekrastē
 Aļmas kauja, 1854. gada 20. septembris
 Sevastopoles aplenkums, 1854. gada 25. septembris līdz 1855. gada 8. septembris
 Balaklavas kauja, 1854. gada 25. oktobris (sk. arī Vieglās brigādes uzbrukums un Šaurā sārtā līnija)
 Inkermanas kauja, 1854. gada 5. novembris
 Eutorijas kauja, 1855. gada 17. februāris
 Černajas kauja (arī "Traktiera tilta kauja"), 1855. gada 16. augusts
 Kinburnas kauja (1855), 1855. gada 17. oktobris
 Azovas jūras karagājiens, no 1855. gada maija līdz novembrim
 Karsas aplenkums, 1855. gada jūnijs līdz 28. novembris

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:19. gadsimta kari
Kategorija:Kari ar Krieviju
Kategorija:Kari ar Apvienoto Karalisti
Kategorija:Kari ar Franciju
Kategorija:Kari ar Itāliju
Kategorija:Kari ar Osmaņu impēriju
Kategorija:Krievu-osmaņu kari
Kategorija:Kari Eiropā
Kategorija:Krimas vēsture