Ivans VI Romanovs

Ivans VI Romanovs (; dzimis , miris ), arī Joans VI, bija formālais Krievijas impērijas ķeizars reģenta Kurzemes hercoga Bīrona, vēlāk viņa mātes Annas II valdīšanas laikā (1740-1741).
Dažkārt vēstures avotos tiek dēvēts par Joanu III, t.i. par atskaites punktu tiek ņemts cars Ivans IV. Pēdējā pusgadsimta historiogrāfijā tiek dēvēts par Joanu VI, t.i. sestais Joans Maskavas tronī, skaitot no Ivana Kaļitas.

 Biogrāfija 
Dzimis 1740. gada 12. augustā (23. augustā pēc jaunā stila) kā Ivana V mazmazdēls, Braunšveigas-Bevernes-Lineburgas hercoga Antona (Anton Ulrich) un Krievijas carevnas (princeses) Annas II dēls.

Miris 1764. gada 5. jūlijā (16. jūlijā p.j.st.).

 Imperators 
Pēc ķeizarienes Annas I nāves par jauno ķeizaru 1740. gada 17. oktobrī kronēja viņas māsas Katrīnas dažus mēnešus veco mazdēlu Joanu.
Par reģentiem tika iecelti Kurzemes hercogs Bīrons, kurš uzreiz mazuļa vecākus izolēja no galma. Pēc 2 nedēļām - naktī 8. uz 9. novembri - ar gvardes palīdzību tika īstenots pučs, Bīrons tika arestēts, bet par reģenti līdz imperatora pilngadībai izsludināta tā māte hercogiene Anna.

1741. gada 25. novembrī (6. decembrī p.j.st.) Pētera I un Katrīnas I meita Elizabete ar gvardes palīdzību īstenoja valsts apvērsumu, gāžot Ivanu VI no troņa.

 Izolācija 

Vispirms bija plāns "Braunšveigas ģimeni" vienkārši izraidīt no Krievijas taču, tā kā Elizabetes vara nebija leģitīma un viņa ļoti baidījās no iespējama apvērsuma, tikai šoreiz par labu Ivanam VI, viņa 1742. gadā lielā slepenībā pavēlēja tos ieslodzīt Daugavgrīvas cietoksnī pie Rīgas, 1744. gadā pārveda uz Oranienburgu Pēterburgas pievārtē, bet pēc tam uz Holmogoriem Arhangeļskas tuvumā, kur mazo Ivanu pilnībā izolēja no vecākiem.

1756. gadā Ivanu VI pārveda uz vieninieka kameru Šliselburgas cietoksnī (dokumentācijā bija iereģistrēts kā "zināmais arestētais" - известный арестант), pilnībā izolējot viņu no saskarsmes ar ārpasauli. 1759. gada atskaitēs ir ziņas par ieslodzītā psihes traucējumiem.

 Nogalināšana 

Tā kā gan Elizabete, gan Katrīna II varu bija sagrābušas valsts apvērsuma ceļā, t.i. nelikumīgi, bez tam arī viņu valdīšanas stils un metodes bija tādas, kas lielai pavalstnieku daļai šķita neciešamas, bija vairāki mēģinājumi organizēt likumīgā imperatora Ivana VI bēgšanu vai atbrīvošanu no ieslodzījuma, lai pēc tam atjaunotu viņa statusu.

Pēdējais šāds mēģinājums bija jau Katrīnas II laikā, 1764. gada 5. jūlijā (16. jūlijā p.j.st.), kad podporučiks Mirovičs (Мирович, Василий Яковлевич) un daļa Šliselburgas cietokšņa garnizona neveiksmīgi mēģināja atbrīvot ieslodzīto imperatoru. Tā kā sardzei bija dots rīkojums nogalināt ieslodzīto, ja ir pamatotas briesmas, ka to kāds varētu atbrīvot, Ivanu VI uz vietas nogalināja, atbrīvotājiem vēl neaizlaužoties līdz tā kamerai.

 Bibliogrāfija 
 "По делу Мировича" (его два прошения и официальная записка о суде над ним). // Сборник исторических материалов и документов, относящихся до истории России XVIII—XIX вв., - изд. М. Михайловым, СПб., 1873
 Шубинский, «Иоанн Антонович» («Русская Старина», т. XXIV и XXV)
 Бильбасов, Шлиссельбургская нелепа. // Исторический Вестник, 1888, № 5

 Ārējās saites 

 Ivana VI ciltskoks 
 Romanovu dzimtas mājas lapa internetā  
 Россия под скипетром Романовых, официозный обзор 1913 г. 

Kategorija:Valdnieki Latvijas teritorijā
Kategorija:Krievijas imperatori
Kategorija:Romanovu dinastija
Kategorija:1740. gadā dzimušie
Kategorija:1764. gadā mirušie
Kategorija:Nogalinātie monarhi
Kategorija:Sanktpēterburgā dzimušie