Vidzemes guberņa

Vidzemes guberņa jeb Līvzemes guberņa (, , ) bija autonomaMati Laurs. Katrīna II un muižniecības autonomija Baltijā. Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls 2013, Issue 88, p. 31-44. administratīva vienība Krievijas Impērijas sastāvā, kurā ietilpa Latvijas kultūrvēsturiskais Vidzemes novads, Igaunijas dienviddaļa un Sāmsala. Vidzemes guberņas pašpārvaldi nodrošināja savs parlaments — Vidzemes landtāgs. Līdz pat 19. gadsimta beigām Vidzemes guberņas oficiālā valoda bija vācu valoda. Civilās pārvaldes augstākā vara bija gubernatoram. Tā padomdevēja organizācija bija landrātu kolēģija. Gubernatora rīkojumus, ko viņš izdeva, saskaņojot ar landrātu kolēģiju, sauca par "patentiem", kam bija likuma spēks guberņas teritorijā.

Robežojās ar Igaunijas, Kurzemes, Pleskavas un Vitebskas guberņām. 1917. gadā igauņu apdzīvotos Vidzemes guberņas apriņķus pievienoja Autonomajai Igaunijas guberņai, bet latviešu apdzīvotos Vitebskas guberņas apriņķus pievienoja Vidzemes guberņai.Krievijas PSFR Tautas komisāru padomes 1917. gada 14. decembra rīkojums Nr. 93.

1917. gada septembrī gandrīz visu Rīgas apriņķi, bet 1918. gada februārī pārējo Vidzemes guberņu okupēja vācu karaspēks, tomēr formāli tā pastāvēja līdz 1918. gada 22. septembrim, kad Rīgā tika pasludināta Apvienotā Baltijas hercogiste.

 Izveide 
Vidzemes guberņas teritorija tika inkorporēta Krievijas Impērijas sastāvā 1721. gadā. Pirms tam tā bija atkarīga no Zviedrijas un pastāvēja ar nosaukumu "Rīgas gubernatūra" jeb Zviedru Vidzeme, vēl agrāk — Pārdaugavas Livonijas hercogiste vai Līvzeme. Tajā ietilpa Rīgas, Cēsu, Pērnavas un Tērbatas apriņķi, kas bija sadalīti pilsnovados, vēlāk draudzēs.

 Rīgas guberņa (1713—1783) 

1710. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks iekaroja Rīgu un pēc Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas (1710) Krievijas cars Pēteris I iecēla viņa dienestā pārgājušo Zviedru Vidzemes muižnieku Gerhardu Johanu fon Lēvenvoldi par ģenerālpilnvarnieku (General-Bevollmächtigter) Baltijas provincēs.

Lai arī tiesiski Vidzeme vēl joprojām piederēja Zviedrijas Karalistei, cars Pēteris 1713. gadā izveidoja Rīgas guberņu (, ), kas sastāvēja no divām daļām — Rīgas provinces un Smoļenskas provinces.

Pēc kara beigām 1722. gadā Rīgas guberņai pievienoja Tērbatas apriņķi. Saskaņā ar 1775. gada guberņu likumu Rīgas guberņa sastāvēja no 9 apriņķiem — Rīgas, Cēsu, Valkas, Valmieras, Pērnavas, Vīlandes, Veravas, Tērbatas un Sāmsalas. 1783. gada 10. maijā guberņai pievienoja Slokas novadu (tagadējās Jūrmalas teritoriju). Krievijas ķeizariene Katrīna II 1783. gada 3. jūlijā izdeva rīkojumu, ar kuru Rīgas guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rīgas vietniecība.

 Rīgas vietniecība (1783—1796) 

Rīgas vietniecība (, ) sastāvēja no Rīgas, Cēsu, Valkas, Valmieras, Pērnavas, Vīlandes, Veravas, Tērbatas un Sāmsalas apriņķiem. To pārvaldīja ķeizarienes iecelts ģenerālgubernators, kura uzdevums bija augstākā uzraudzība pār guberņu un tiesības komandēt tajā izveidoto karaspēku. Līdz 1786. gadam kā padomdevēja organizācija vēl darbojās landrātu kolēģija. Pēc 1787. gada Rīgas rātes vietā bija vēlēts Rīgas pilsētas galva un pilsētas Dome. Lielās ģildes vietā tika izveidotas trīs tirgotāju ģildes. Katrā apriņķī tika izveidota zemes tiesa, kurā no pieciem piesēdētājiem divi bija zemnieki. Rīgas vietniecība tika likvidēta 1796. gada 28. novembrī, pārdēvējot to par Vidzemes guberņu.

 Vidzemes guberņa (1796—1918) 
Vidzemes guberņa (, ) pastāvēja no 1796. līdz 1918. gadam kā viena no Baltijas guberņām. Sastāvēja no Rīgas, Cēsu, Valmieras, Valkas, Pērnavas, Vīlandes, Veru, Tērbatas un Sāmsalas apriņķiem. Guberņu pārvaldīja imperatora iecelts gubernators tam padotām muižniecības pašpārvaldes institūcijām un ierēdņiem (landrātu kolēģija, landtāgs, bruņinieku konvents, landmaršals). 1819. gadā apriņķi tika sadalīti pagastos un muižās.

1917. gada 30. martā (12. aprīlī) Krievijas Pagaidu valdība izdeva rīkojumu par Vidzemes guberņas sadalīšanu divās daļās un igauņu apdzīvoto apriņķu pievienošanu Igaunijas guberņai. Pirmais Latgales latviešu kongress 1917. gada 26.—27. aprīlī (9.—10. maijā) prasīja latviešu apdzīvoto Vitebskas guberņas apvienošanu pēc nacionālā principa ar Vidzemes un Kurzemes guberņām, tomēr Krievijas valdība vilcinājās pieņemt šādu lēmumu. Toties Krievijas PFSR Tautas komisāru padome 1917. gada 14. decembrī izdeva rīkojumu Nr. 93. par Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu atdalīšanu no Vitebskas guberņas un to pievienošanu Vidzemes guberņai.

Pēc Brestļitovskas miera līguma un Berlīnes papildvienošanās (1918) nosacījumiem Krievija atsacījās no Vidzemes, Kurzemes un Igaunijas guberņām un formāli tika nodibināta Apvienotā Baltijas hercogiste.

 Robežas 
Igaunijas guberņa ziemeļos, Pleskavas guberņa austrumos, Vitebskas guberņa dienvidaustrumos, Kurzemes guberņa dienvidos, Baltijas jūra un Rīgas līcis rietumos.

 Administratīvais iedalījums 
Pēc 1783. gada teritoriāli administratīvās reformas Rīgas vietniecību sadalīja deviņos apriņķosРескрипты и указы Екатерины II лифляндскому и эстляндскому генерал — губернатору графу Броуну об учреждении Рижского и Ревельcкого наместничеств. http://www.vostlit.info/Texts/Dokumenty/Russ/XVIII/EkaterinaII/Prib_sb/1/text.htm:

 Rīgas apriņķis (vācu: Rigische Kreis; krievu: Рижский уезд):
apriņķa pilsēta Rīga (Riga) un Rīgas patrimoniālais apgabals,

pilsēta Sloka (Schlock), Daugavgrīvas cietoksnis (Dünamünde),

25 draudžu novadi: Aizkraukles (Ascheraden), Akmeņsalas (Steinholm), Allažu (Allasch), Ādažu-Carnikavas (Neuermühlen-Zarnikau), Daugavgrīvas (Dünamünde), Doles (Dahlen), Ikšķiles—Salaspils (Uexküll-Kircholm), Jaunpils (Zaubes) (Jürgensburg), Jumpravas (Jungfernhof), Kokneses (Kokenhusen), Krimuldas—Pēterupes (Kremon-St. Peters Capelle), Lēdurgas—Turaidas (Loddiger-Treiden), Lielvārdes (Lennewarden), Madlienas (Sissegal), Mālpils (Lemburg), Nītaures (Nitau), Ropažu (Rodenpois), Siguldas (Segewold), Skultes (St. Matthäi), Slokas (Schlok), Suntažu (Sunzel).

 Cēsu apriņķis (Wendensche Kreis; Венденский уезд):
apriņķa pilsēta Cēsis (Wenden),

16 draudžu novadi: Āraišu (Arrasch), Bērzaunes (Bersohn), Cesvaines (Seswegen), Cēsu (Wenden), Dzērbenes—Drustu (Serben-Drostenhof), Ērgļu—Ogresmuižas (Erlaa-Ogershof), Jaunpiebalgas (Neuhof, Pebalg-Neuhof), Kalsnavas—Vietalvas (Kalzenau), Lazdonas (Lasdohn), Liepmuižas—Vestienas (Linden-Festen), Liezēres (Löser), Lubānas (Luban), Ļaudonas (Laudohn), Raunas (Ronneburg), Skujenes (Schujen), Vecpiebalgas (Alt-Pebalg, Pebalg-Orrishof).

 Valmieras apriņķis (Wolmarsche Kreis; Вольмарский уезд):
apriņķa pilsēta Valmiera (Wolmar),

pilsēta Limbaži (Lemsal),

13 draudžu novadi: Alojas (Allendorf), Burtnieku (Burtneck), Dikļu (Dikkeln), Limbažu (Lemsal), Liepupes (Pernigel), Matīšu (Matthäi), Mazsalacas, (Salisburg), Rubenes (Pappendorf), Rūjienas (Rujen), Salacgrīvas (Salis), Straupes (Roop), Umurgas (Ubbenorm), Valmieras (Wolmar).

 Valkas apriņķis (Walksche Kreis; Валкский уезд):
apriņķa pilsēta Valka/Valga (Walk),

11 draudžu novadi: Alūksnes (Marienburg), Apekalna (Oppekaln), Ērģemes (Ermes), Ēveles (Wolfahrt), Gaujienas (Adsel), Gulbenes (Schwanenburg), Lugažu (Luhde), Palsmanes—Aumeisteru (Palzmar-Serbigal), Smiltenes (Smilten), Tirzas—Velēnas (Tirzen-Wellan), Trikātas (Trikaten).

 Veravas apriņķis (Werrosche Kreis; Верроский уезд):
apriņķa pilsēta Verava (Werro/Võru),

8 draudžu novadi (kihelkond): Urvaste (Antsla) (Urbs (Anzen)), Kanepi (Cannapäh), Karula (Carolen), Hargla (Harjel), Vastselīna (Neuhausen), Pelva (Pölwe), Räpina (Rappin), Rõuge (Rauge).

 Tērbatas apriņķis (Dörptsche Kreis; Юрьевский (Дерптский) уезд):
apriņķa pilsēta Tērbata (Dorpat/Tartu),

16 draudžu novadi (kihelkond): Palamuse (Bartholomäi), Tartu (Dorpat), Äksi (Ecks), Kambja (Kamby), Puhja (Kawelecht), Kodavere (Kotfer), Laiuse (Lais), Maarja—Magdaleena (Marien-Magdalenen), Nõo (Nüggen), Otepē (Odempäh/Otepää), Rannu (Randen), Rõngu (Ringen), Kursi (Talkhof), Sangaste (Theal-Fölk, Sagnitz), Torma (Torma), Võnnu (Wenden).

 Vīlandes apriņķis (Fellinsche Kreis; Феллинский уезд):
apriņķa pilsēta Vīlande (Fellin/Viljandi),

8 draudžu novadi (kihelkond): Vīlande—Kepo (Fellin-Köppo), Helmeta (Helmet), Sūrejāni (Groß St. Johannis), Kolga—Jaani (Klein St. Johannis), Peltsamā (Oberpahlen), Paistu (Paistel), Pilistvere (Pillistfer), Tarvastu (Tarwast).

 Pērnavas apriņķis (Pernausche Kreis; Перновский уезд):
apriņķa pilsēta Pērnava (Pernau/Pärnu),

13 draudžu novadi (kihelkond): Audru (Audern), Vändra (Fennern), Häädemeeste (Gudmannsbach), Halliste (Hallist), Pärnu-Jaagupi (St. Jacobi), Karksi (Karkus), Mihkli (St. Michaelis), Pērnava (Pernau-St. Elisabeth), Saarde (Saara), Tõstamaa (Testama), Tori (Torgel).

 Sāmsalas apriņķis (Arenburgische Kreis; Эзельский (Аренсбургский) уезд):
apriņķa pilsēta Ārensburga (Arenburg/Kuressaare),

16 draudžu novadi (kihelkond).

 Livonijas (Rīgas) ģenerālgubernatori un Vidzemes gubernatori (1712—1917) 

 Rīgas gubernatori 
 1712 Aleksandrs Menšikovs (Александр Данилович Меншиков) — pildīja šo amatu kā Pēterburgas ģenerālgubernators
 1713—1719 Pēteris Goļicins (Пётр Алексеевич Голицын)
 1719—1726 Aņikita Repņins (Аникита Иванович Репнин)
 1727—1751 Pēteris Lasī (Peter von Lacy, Пётр Петрович Ласси, Peadar de Lása)
 1751—1753 Vladimirs Dolgorukovs (Владимир Петрович Долгоруков)
 1753—1758 Fjodors Vojeikovs (Фёдор Матвеевич Воейков) kā vicegubernators
 1758—1761 Vladimirs Dolgorukovs (Владимир Петрович Долгоруков)
 1762—1783 Džordžs Brauns (George Browne, Юрий Юрьевич Броуне, Seoirse de Brún)

 Rīgas vietniecības ģenerālgubernatori 
 1783—1791 Džordžs Brauns
 1792—1796 Nikolajs Repņins (Николай Васильевич Репнин), vienlaikus arī Igaunijas gubernators un Rīgas ģenerālgubernators

 Vidzemes gubernatori un Rīgas ģenerālgubernatori 
 1796—1798 Nikolajs Repņins, vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1798—1800 Ludvigs Nāgels (Ludwig von Nagel, Илларион Тимофеевич Нагель), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1800—1801 Pēteris Ludvigs fon der Pālens (Peter Ludwig von der Pahlen, Пётр Алексеевич Пален), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1801—1803 Sergejs Goļicins (Сергей Федорович Голицын), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1803—1807 Frīdrihs Bukshēvdens (Friedrich Wilhelm von Buxhoevden, Федор Федорович Буксгевден), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1807—1810 Ivans Repjevs (Иван Николаевич Репьев)
 1810—1812 Dmitrijs Lobanovs-Rostovskis (Дмитрий Иванович Лобанов-Ростовский), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1812—1812 Magnuss Gustavs fon Esens (Johann Magnus von Essen, Иван Николаевич Эссен), Rīgas kara gubernators
 1812—1829 Filips Pauluči (Filippo Paulucci, Филипп Осипович Паулуччи), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1829—1845 Kārlis Magnuss fon der Pālens (Carl Magnus von der Pahlen, Матвей Иванович фон Пален), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1845—1848 Jevgeņijs Golovins (Евгений Александрович Головин), vienlaikus arī Igaunijas gubernators un Rīgas ģenerālgubernators
 1848—1861 Aleksandrs Suvorovs (Александр Аркадьевич Суворов-Рымникский), vienlaikus arī Igaunijas gubernators un Rīgas ģenerālgubernators
 1861—1864 Vilhelms fon Līvens (Wilhelm Heinrich von Lieven, Вильгельм Карлович фон Ливен), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1864—1866 Pēteris Šuvalovs (Петр Андреевич Шувалов), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1866 Eduards fon Baranovs (Эдуард Трофимович Баранов), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1866—1870 Pēteris Albedinskis (Пётр Павлович Альбединский), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1870—1876 Pēteris Bagrations (პეტრე ბაგრატიონი, Петр Романович Багратион), vienlaikus arī Rīgas ģenerālgubernators
 1876—1883 Aleksandrs Ikskils-Gildenbands (Alexander von Üxküll-Güldenband, Александр фон Икскуль-Гильденбанд)
 1883—1885 Ivans Sevičs (Иван Егорович Шевич)
 1885—1895 Mihails Zinovjevs (Михаил Алексеевич Зиновьев)
 1895—1900 Vladimirs Surovcevs (Владимир Дмитриевич Суровцев)
 1901—1905 Mihails Paškovs (Михаил Алексеевич Пашков)
 1905—1906 Vasilijs Sologubs (Василий Устинович Соллогуб)
 1906—1909 Aleksandrs Mellers-Zakomeļskis (Александр Николаевич Меллер-Закомельский), vienlaikus arī pagaidu Rīgas ģenerālgubernators kara stāvokļa apstākļos
 1909—1914 Nikolajs Zvjagincevs (Николай Александрович Звягинцев)
 1914—1916 Arkādijs Kaļepovskis (Аркадий Ипполитович Келеповский)
 1916—1917 Nikolajs Lavrinovskis (Николай Николаевич Лавриновский)
 1917 Sergejs Šidlovskis (Сергей Алексеевич Шидловский) kā civilgubernators no 20. februāra līdz 18. martam
 1917 Andrejs Krastkalns kā Krievijas Pagaidu valdības ieceltais Vidzemes komisārs no 18. marta līdz 3. aprīlim (vietnieks Gustavs Zemgals)
 1917 Andrejs Priedkalns kā Vidzemes komisāra vietas izpildītājs no 3. aprīļa līdz 25. maijam (vietnieks Kārlis Ulmanis)

 Etniskā sastāva atšķirības dažādos apriņķos (1897) 

Pēc 1897. gada tautas skaitīšanas datiem Vidzemes guberņā bija 1 299 365 iedzīvotāji. Apriņķos bija šāds iedzīvotāju etniskais sastāvs:Демоскоп Weekly. Первая всеобщая перепись населения Российской Империи 1897 г. Распределение населения по родному языку и уездам 50 губерний Европейской России

 Apriņķis latvieši igauņi vācieši krievi ebreji poļi lietuvieši Rīgas apriņķis 58,2% 1,1% 18,2% 11,9% 4,7% 3,5% 1,6% Cēsu apriņķis 94,4% ... 3,5% 1,0% ... ... ... Valmieras apriņķis 93,3% 3,2% 2,0% ... ... ... ... Valkas apriņķis 87,9% 7,2% 2,1% 1,3% 1,1% ... ... Veravas apriņķis 3,5% 92,7% 2,0% 1,4% ... ... ... Pērnavas apriņķis ... 94,0% 3,7% 1,1% ... ... ... Vīlandes apriņķis ... 97,1% 1,8% ... ... ... ... Sāmsalas apriņķis ... 95,5% 2,6% ... ... ... ... Tērbatas apriņķis ... 86,8% 4,4% 7,2% ... ... ... Vidzemes guberņā kopā 43,4% 39,9% 7,6% 5,2% 1,8% 1,2% ... Kopskaits 563 829 518 594 98 573 68 124 23 728 15 132 6 594

Vidzemes guberņas latviešu apriņķos 1897. gadā bija šāds iedzīvotāju sadalījums:
 Rīgas apriņķī — 396 101 iedzīvotāji, no tiem 230 397 latvieši;
 Cēsu apriņķī — 124 208 iedzīvotāji, no tiem 117 187 latvieši;
 Valmieras apriņķī — 112 836 iedzīvotāji, no tiem 105 231 latvieši;
 Valkas apriņķī — 120 585 iedzīvotāji, no tiem 106 016 latvieši.

Tātad kopējais iedzīvotāju skaits guberņas latviešu daļā 1897. gadā bija 753 730, bet latviešu īpatsvars tajā — 74,1%.

 Izglītības iestādes (1890) 

Pēc Brokhauza-Jefrona Lielās enciklopēdiskās vārdnīcas ziņām Vidzemes guberņā bija šādas mācību iestādes:
 Tērbatas (Jurjevas) Universitāte ar 2095 studentiem,
 Rīgas Politehniskā augstskola ar 1025 studentiem,
 Tērbatas Veterinārais institūts ar 290 studentiem,
 Feldšeru skola pie Tērbatas Veterinārā institūta ar 8 studējošajiem,
 Rīgas Garīgais seminārs ar 145 studējošajiem,
 16 vīriešu ģimnāzijas, 11 sieviešu ģimnāzijas,
 2 skolotāju semināri ar 18 studējošajiem (Vidzemes skolotāju seminārs Valkā, Tērbatas skolotāju seminārs)
 2 amatniecības skolas (Rīgā) ar 447 studējošajiem,
 3 jūrskolas ar 245 studējošajiem,
 48 apriņķa skolas,
 222 privātās skolas,
 140 evaņģēliski luterisko draudžu skolas un 1087 pagasta skolas,
 125 ortodokso draudžu skolas un 242 pagasta skolas,
 6 ebreju skolas,
 6 svētdienas skolas,
 3 nedzirdīgo skolas (toreiz — kurlmēmo skolas)

 Pilsētas 
 Rīga
 Tērbata
 Pērnava
 Valka/Valga
 Cēsis
 Vīlande
 Kuresāre/Ārensburga
 Valmiera
 Verava
 Limbaži

 Pasta ceļi 
1826. gadā caur Vidzemes guberņas teritoriju gāja šādi pasta ceļi:
 "Lielais pasta ceļš" no Prūsijas uz Pēterburgu. Vidzemes guberņā bija 335 verstis šī lielceļa ar 17 pasta stacijām: (Jelgava ← 22 versts → Kurzemes guberņas robeža pie Dalbes) ← 2 → Olaine (St. Olai) → 20 ← Rīga → 11 ← Bukulti (Neuermühlen) → 15 ← Iļķene (Hilchensfähr) → 18 ← Englārte (Engelhardshof) → 20 ← Straupe (Roop) → 21 ← Lenči (Lenzenhof) → 18 ← Valmiera (Wolmar) → 18 ← Strenči (Stakeln) → 20 ← Gulbji (pasta stacija) (Gulben) ← 17 → Tēliste (Teilizz, Tõlliste) → 22 ← Kuikaži (Kuikazz, Kuigatsi) → 24 ← Uderna (Uddern, Uderna) → 25 ← Tērbata (Dorpat, Tartu) → 23 ← Igavere (Iggafer, Igavere) → 23 ← Torma (Torma) → 25 ← Ninasi (Nennal, Ninasi) → 12 ← Igaunijas guberņas robeža.
 "Rīgas—Pērnavas—Rēveles pasta ceļš", atdalījās no "Lielā pasta ceļa" Valmierā. Vidzemes guberņā bija 163 verstis šī lielceļa posma no Valmieras ar 7 pasta stacijām: Valmiera (Wolmar) → 23 ← Rencēni (Ranzen) → 22 ← Rūjiena (Rujen) → 21 ← Meizakila (Moiseküll, Mõisaküla) → 20 ← Kilingi (Kurkund) → 22 ← Surju (Surri) → 17 ← Pērnava (Pernau, Pärnu) → 25 ← Halinga (Hallik) → 13 ← Igaunijas guberņas robeža.
 "Rīgas—Pleskavas pasta ceļš", atdalījās no "Lielā pasta ceļa" pie Valkas. Vidzemes guberņā bija 116 verstis šī lielceļa ar 5 pasta stacijām: Gulbji (pasta stacija) (Gulben) → 20 ← Lipi (Lips, Hargla) → 20 ← Mēniste (Menzen, Mõniste) → 20 ← Senna (Sennen, Sänna) → 29 ← Verava (Werro, Võru) → 27 ← Vastselīna (Neuhausen, Vastseliina) → Pleskavas guberņas robeža.
 "Rīgas—Maskavas pasta ceļš". Vidzemes guberņā bija 114 verstis šī lielceļa ar 5 pasta stacijām: Rīga → 14 ← Salaspils (Kirchholm) → 21 ← Ogre (Ogershof) → 23 ← Jumprava (Jungfernhof) → 16 ← Skrīveri (Römershof) → 21 ← Koknese (Kokenhusen) → 19 ← (Vitebskas guberņas robeža → 5 ← Gostiņi).

 Skatīt arī 
 Baltijas ģenerālgubernatori
 Kurzemes guberņa
 Vitebskas guberņa

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Russian Governors of Livonia 
 Лифляндская губерния (Большой энциклопедический словарь Брокгауза-Ефрона) 
 Vidzemes guberņas karte — Ильин, Алексей Афиногенович. Подробный атласъ Россiйской Имперiи съ планами главныхъ городовъ. СПб., 1876. 


Kategorija:Baltijas guberņas
Kategorija:Vidzemes vēsture
Kategorija:Latvijas vēsture
Kategorija:Igaunijas vēsture
Kategorija:Livonija