Kņazs

Kņazs (sensl. къnedzь - radniecīgs senģ. kuningaz, got. kuniggs; , slov. kniež, , , , , , ), suverēnas kņazistes (valsts) valdnieks Austrumeiropā, vai arī lielkņaza/karaļa/imperatora vasalis viduslaikos Krievijas, Lietuvas, Polijas, Čehijas, Horvātijas, Serbijas, Melnkalnes, un Bulgārijas teritorijās. Sākotnēji senajiem slāviem vēlēts karadraudzes vadītājs, agro viduslaiku laikā cilts vadonis. Sieviešu dzimtē — kņaziene (kr. княгиня).
 dēls — kņazičs (kr. княжич)
 meita — kņazna (kr. княжна).

Viduslaikos pēc ranga līdzvērtīgs hercogam, bet mazāko kņazistu kņazi, monarhu vasaļi ar piešķirtiem lēņiem — grāfam.

 Lielkņazs 

Lielkņazs (, ) bija suverēns valdnieks Krievijā un Lietuvā, pēc ranga līdzvērtīgs lielhercogam un karalim.

Sākotnēji lielkņaza tituls bija vienīgi Kijivas lielkņazam, bet 12. gadsimtā vairāki suverēni kņazi kronējās kā lielkņazi (Vladimiras, Čerņihivas, Rjazaņas u.c.), no 13. gadsimta lielkņaza titulu piešķīra Zelta ordas hans kā šo zemju suverēns un senjors. Tituls saglabājās arī pēc tam, kad 16. gadsimtā Maskavijas lielkņazi kļuva par Krievijas cariem. Krievijas cars Mihails Romanovs lietoja "Livonijas lielkņaza" titulu, bet vēlākie Krievijas ķeizari pēc Latvijas pakļaušanas sevi titulēja vairs tikai kā "Livonijas kņazus" un "Kurzemes un Zemgales kņazus". Kopš 18. gadsimta titulu „lielkņazs“ Krievijas Impērijā lietoja vienīgi tiešajiem ķeizara radiniekiem.

Lietuvas dižkunigaiša titulu sāka lietot Mindaugs (ap 1200-1263). Vēlāk, apvienojoties ar Polijas karaļvalsti vienotā kopvalstī, to turpināja lietot Polijas-Lietuvas valdnieki, savam titulam pievienojot arī citu uzvarēto suverēno valdnieku titulus, piemēram, "Prūsijas, Mazovijas, Žemaitijas un Livonijas lielhercogs".

 Skatīt arī 
 Novgorodas kņazi
 Polockas kņazi
 Pleskavas kņazi
 Kijivas lielkņazi

 Ārējās saites 

Kategorija:Eiropas valdnieku tituli