Rabāta

Rabāta (, ar-rabāṭ, ar-ribāṭ) ir Marokas galvaspilsēta un viena no četrām valsts nozīmīgākajām pilsētām. Tā atrodas valsts ziemeļrietumu daļā, Atlantijas okeāna piekrastē, pie Būregregas upes ietekas. Rabāta veido vienotu pilsētas aglomerāciju ar pretējā krastā esošo Salē pilsētu, un kopējā metropoles teritorijā dzīvo vairāk nekā 2,12 miljoni iedzīvotāju, no kuriem pašā Rabātas pilsētā ap 573 tūkstošiem. Rabāta ir valsts politiskais centrs, kur atrodas valdība, karaliskā ģimene un ārvalstu diplomātiskās vēstniecības. Tā ir arī nozīmīgs administratīvais, kultūras un izglītības centrs, kur ir vairākas universitātes, muzeji un vēsturiski arhitektūras pieminekļi. Lai gan saimnieciskā aktivitāte galvenokārt koncentrēta citās Marokas pilsētās, īpaši Kasablankā, Rabāta ieņem nozīmīgu lomu valsts pārvaldē, kultūrā, politikā un starptautiskajās attiecībās. 2012. gadā Rabātas vēsturiskais centrs tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

 Vēsture 
Rabātas apkārtne bija apdzīvota jau senatnē, kā to apliecina arheoloģiskie atradumi no Šelas kultūras un vēlākajiem berberu apmetņu periodiem. Pie Būregregas upes ietekas atradās senā feniķiešu un kartāgiešu osta Sala Colonia, kas kļuva par nozīmīgu tirdzniecības punktu Vidusjūras un Atlantijas jūrasceļu tīklā. Vēlāk šeit attīstījās romiešu apmetne Chellah, kas mūsdienās ir arheoloģiskais piemineklis ar redzamiem romiešu un islāma laikmeta slāņiem.

12. gadsimtā, Almohādu dinastijas valdīšanas laikā, kalifs Abdelmumins izveidoja militāru nocietinājumu, kas tika nosaukts par Ribat al-Fath (‘uzvaras cietoksni’). Šis nocietinājums kļuva par pamatu pilsētas attīstībai. Kalifa Jakuba el Mansūra laikā tika uzsākta iespaidīgas mošejas un torņa būvniecība, kas vēlāk pazīstams kā Hasana tornis — viens no Rabātas ievērojamākajiem arhitektūras pieminekļiem. Pēc Almohādu impērijas norieta pilsēta uz kādu laiku zaudēja savu stratēģisko nozīmi.

Pēc 1912. gada Fēsas līguma Maroka kļuva par Francijas protektorātu, un Rabāta tika izraudzīta par galvaspilsētu, aizstājot Fēsu. Šāds lēmums bija daļēji stratēģisks, jo Rabāta atradās tuvāk Atlantijas okeānam un tālu no tradicionālajiem varas centriem. Francijas ģenerālrezidenti, īpaši Ibērs Liotē (Hubert Lyautey), ievērojami pārveidoja pilsētas infrastruktūru, veidojot mūsdienu pilsētplānojumu un administratīvo centru, kas līdzās vēsturiskajai medīnai veidoja jauno koloniju pilsētu.

1956. gadā pēc Marokas neatkarības iegūšanas Rabāta oficiāli saglabāja valsts galvaspilsētas statusu. Tā kļuva par politiski, diplomātiski un administratīvi centrālu pilsētu, kur atrodas Marokas karaliskā pils, parlamenta ēka, valdības institūcijas un ārvalstu vēstniecības. Rabāta piedzīvoja strauju pilsētas attīstību, tostarp infrastruktūras modernizāciju, universitāšu izveidi un kultūras iestāžu paplašināšanu. 2012. gadā UNESCO atzina pilsētas vēsturisko un mūsdienu slāņu mijiedarbību, iekļaujot Rabātu, mūsdienu galvaspilsētu un vēsturisko pilsētu, UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

 Ģeogrāfija 
Rabāta atrodas Marokas ziemeļrietumos, Atlantijas okeāna piekrastē, kas pilsētai piešķir stratēģiski nozīmīgu ģeogrāfisko novietojumu. Pieeja okeānam vēsturiski veicinājusi tirdzniecību, zvejošanu un jūras sakarus, savukārt mūsdienās tā nosaka arī pilsētas ainavisko pievilcību, tūrisma attīstību un klimata mērenību.

Gar pilsētu plūst Būregregas upe, kas kalpo par dabisku robežu starp Rabātu un Salē pilsētu tās pretējā krastā. Upe ir nozīmīga gan pilsētas vēsturiskajā attīstībā (tā bija viena no iemesliem Almohādu cietokšņa izveidei šajā vietā), gan mūsdienās kā rekreācijas zona, pilsētbūvniecības projektos un transporta ceļš. Pie upes ietekas izveidots arī modernās arhitektūras rajons, kas veicina pilsētas saimniecisko un kultūras attīstību.

Rabātai raksturīgs mēreni silts Vidusjūras klimats ar okeāna ietekmi (Csa/Csb). Vasaras ir siltas, bet, pateicoties jūras brīzei, ne pārmērīgi karstas, savukārt ziemas ir maigas un mitras. Vidējā gaisa temperatūra jūlijā ir aptuveni +23 °C, bet janvārī ir ap +12 °C. Vislielākais nokrišņu daudzums ir rudens un ziemas mēnešos, savukārt vasaras parasti ir sausas. Šis klimats labvēlīgi ietekmē pilsētas apzaļumošanu, dārzkopību un kopējo dzīves kvalitāti.

 Demogrāfija 
Saskaņā ar Marokas oficiālajiem statistikas datiem, Rabātas pilsētā 2014. gadā dzīvoja aptuveni 573 tūkstoši iedzīvotāju, bet kopā ar apkārtējo metropoles teritoriju ir vairāk nekā 2,12 miljoni. Pilsētas iedzīvotāju sastāvu galvenokārt veido arābi un berberu izcelsmes marokāņi, kuru identitāte bieži pārklājas kultūras un valodas ziņā. Rabāta piesaista cilvēkus no dažādiem valsts reģioniem, tāpēc tā ir etniski un sociāli daudzveidīga pilsētvides telpa, it īpaši kā valsts galvaspilsēta un administratīvais centrs.

Galvenā sarunvaloda Rabātā ir marokāņu arābu dialekts, taču plaši tiek lietota arī franču valoda, kas saglabā savu nozīmi izglītībā, uzņēmējdarbībā un valsts iestādēs. Pilsētā sastopami arī berberu valodās runātāji, lai gan to proporcija ir zemāka nekā citos Marokas reģionos. Oficiālās valodas valstī ir arābu un berberu, bet franču valoda funkcionē kā de facto otrā administratīvā valoda.

Lielākā daļa Rabātas iedzīvotāju ir sunnītu musulmaņi, un islāms ir Marokas valsts reliģija. Pilsētā atrodas daudzas mošejas, tostarp ievērojamā Asounnas mošeja un Hasana tornis, kas simboliski saistīts ar islāma vēsturisko klātbūtni. Rabātā dzīvo arī nelielas kristiešu un ebreju kopienas, galvenokārt ārvalstu rezidentu vai vēsturisko diasporu pārstāvji. Reliģiskā tolerance pilsētā tiek kultivēta kā daļa no Marokas valsts identitātes.

 Saimniecība 
Dūņu veidošanās Būregregas upes ietecē okeānā ir samazinājusi Rabātas kā ostas pilsētas nozīmi, tomēr Rabāta un Salē ir relatīvi svarīgas tekstila, pārtikas apstrādes un būvniecības jomā.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Marokas pilsētas
Kategorija:Āfrikas galvaspilsētas
Kategorija:UNESCO Pasaules mantojuma vietas Marokā