Ohridas ezers

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q156258"
}
Ohridas ezers (, ) ir liels ezers uz Ziemeļmaķedonijas Republikas un Albānijas robežas, dziļākais un vecākais ezers Balkānos. Ezerā unikāla ekosistēma ar vairāk nekā 200 endēmām sugām. 1979. gadā iekļauts UNESCO Pasaules Mantojuma sarakstā.

Radies pliocēnā pirms aptuveni 5 miljoniem gadu, līdz ar to pieder pie pasaulē vecākajiem ezeriem. Ezera ilgais mūžs izskaidrojams ar to, ka tas ir ļoti dziļš un tajā ietekošās upes nes maz nogulumu (lielākā daļa pasaules ezeru salīdzinoši neilgā laikā tiek piepildīti ar nogulumiem un izzūd). Ezera gultni veido kaļķakmens. Ap 50% no ezera pieteces dod zemūdens un virsūdens avoti tā gultnes austrumu daļā — šāda pietece tik lielam ezeram ir unikāla. Ap 20% ezera ūdens nāk no netālā Prespas ezera, kas atrodas 150 metrus augstāk. Ezera ziemeļos iztek Melnā Drina un aiztek uz Adrijas jūru. Ūdens apmaiņas periods ir ap 70 gadiem. Ezera austrumu krastā Galičicas kalnos atrodas Galičicas nacionālais parks.

Vēju darbības un Zemes griešanās rezultātā ezera ūdens virzās pa ezeru pret pulksteņa rādītāja virzienu. Ezera ūdens dziļākie slāņi ir sāļāki, nekā virsūdens, tomēr ūdens apmaiņa notiek visā ezera dziļumā. Ezera ūdens ir neparasti dzidrs, Seki disks tajā redzams līdz 22 metru dziļumam. Ezera apkaime ir ļoti ainaviska.

 Fauna un flora 
Ilgstošā ezera baseina izolācija no citiem ūdensbaseiniem nosaka to, ka ezerā dzīvojošām sugām raksturīga augsta endēmisma pakāpe. Ezerā ir šādi endēmi:

 20 sugu fitoplanktons,
 2 sugu augi,
 5 sugu zooplanktons,
 10 sugu zivis no 17 vispār ezerā atrodamajām (piemēram Ohridas forele).

Ezerā sastopamas vēl 176 citas endēmas dzīvnieku sugas, galvenokārt vēžveidīgie un gliemji (80% ir endēmi), sūkļi, planārijas.

Atšķirībā no līdzīgiem ezeriem citur pasaulē, Ohridas ezerā nav ievazātas bīstamas invazīvās sugas. To var skaidrot ar to, ka ezera unikālās, endēmās sugas ir spējušas izveidot stabilu, noturīgu ekosistēmu, kuru citu sugu ienākšana nespēj īpaši ietekmēt. Cits skaidrojums — ievazātajām sugām ir svešas tādas ezera īpašības, kā zemais barības vielu daudzums ezerā, liela caurspīdība, augsts skābekļa saturs, un tās nespēj šādā ezerā labi justies.

Ezera piekrastes niedrāji un mitrāji ir putniem nozīmīga vieta.

 Saimniecība un vides problēmas 
Ezera krastos atrodas trīs pilsētas — Ohrida, Struga (abas Ziemeļmaķedonijā) un Pogradeci (Albānijā), kā arī vairāki zvejnieku ciemi. Ezera krastos dzīvo ap  cilvēku — šis skaitlis pēdējo 50 gadu laikā ir pieaudzis aptuveni par . Mūsdienās apkaimes iedzīvotāju galvenā nodarbe ir tūrisma apkalpošana.

Strauji pieaugušais iedzīvotāju skaits un pēdējā laikā atkal uzplaukstošais tūrisms rada draudus unikālajai ezera ekosistēmai. Galvenie draudi ir dabisko krasta ekosistēmu izmaiņa apbūves rezultātā un pārzvejošana (gk. maluzvejniecības dēļ). Pēdējos divus gadus zveja ir pilnībā aizliegta, lai kaut daļēji atgūtu kontroli pār ezerā notiekošo. Pieaug arī ezera piesārņojums ar barības vielām no neattīrītiem un nepietiekami attīrītiem notekūdeņiem. Ir sastādīts plāns piesārņojuma kontrolei un sagaidāms, ka tuvākajos gados piesārņojuma daudzums ievērojami samazināsies.

 Ārējās saites 

Kategorija:Albānijas ezeri
Kategorija:Ziemeļmaķedonijas ezeri
Kategorija:UNESCO Pasaules mantojuma vietas Albānijā
Kategorija:UNESCO Pasaules mantojuma vietas Ziemeļmaķedonijā