Elizabete Bousa-Laiona

Elizabete Bousa-Laiona (; dzimusi , mirusi ) bija Apvienotās Karalistes un britu aizjūras domīniju karaliene-konsorte, karaļa Džordža VI sieva (no  līdz ). Viņa bija arī pēdējā Īrijas karaliene un Indijas imperatore. Pēc vīra nāves, kad  par Lielbritānijas karalieni kļuva viņu meita Elizabete II, Elizabete Bousa-Laiona kļuva pazīstama kā Karaliene Elizabete, Karaliene-māte ().London Gazette: (Supplement) no. 55932, p. 8617 , 2000-08-04.London Gazette: (Supplement) no. 56653, p. 1 , 2002-08-05.London Gazette: no. 56969, p. 7439 , 2003-06-16.

Otrā pasaules kara laikā sniedza ievērojamu morālu atbalstu karavīriem un valsts iedzīvotājiem, Ādolfs Hitlers viņu nosauca par "visbīstamāko sievieti Eiropā". Pēc kara Karaliene-māte, atšķirībā no citiem karaliskās ģimenes locekļiem, nemainīgi saglabāja morālo autoritāti un lielu popularitāti, viņu bieži sauca par Karalieni-mammu (the Queen Mum).
 Bērnības gadi 
Elizabete Anglela Mārgreta Bousa-Laiona bija jaunākā meita un devītā no desmit bērniem Kloda Bousa-Laiona un viņa sievas Sesīlijas Bousas-Laionas ģimenē. Viņas mātes izcelsme saistīta ar britu premjerministru Viljamu Kevendišu-Bentinku, trešo Portlendas hercogu un Indijas ģenerālgubernatoru Ričardu Velesliju, kas bija vecākais brālis citam premjerministram Arturam Velzlijam, pirmajam Velingtonas hercogam. 
Viņas dzimšanas vieta nav skaidri zināma. Pastāv uzskats, ka viņa dzimusi savu vecāku mājā Vestminsterā vai arī ātrās palīdzības karietē pa ceļam uz slimnīcu. Citā versijā par dzimšanas vietu uzskata Forbsu māju, Londonā, viņas mātes vecmātes, misis Skotas, mājā. Viņas dzimšana tika reģistrēta Hitčinā, Hārtfordšīrā, netālu no Stratmoras lauku mājas, kas arī tika minēta kā viņas dzimšanas vieta nākamajā gadā tautas skaitīšanas laikā. Viņa bija kristīta 1900. gada 23. septembrī vietējā draudzē.

Viņa pavadīja savu bērnību Sv. Pāvila Valdenas ciematā un Glemisas pilī, no grāfa mantotā mājā Skotijā. Līdz astoņu gadu vecumam viņu izglītoja mājskolotāja. Elizabetei patika lauku sporta veidi, poniji un suņi. Kad viņa sāka mācīties Londonā, viņa pārsteidza savus skolotājus ar eseju, kas sākās ar diviem grieķu vārdiem no Ksenofonta darba Anabasis. Viņas mīļākie priekšmeti bija literatūra un Svētie raksti. Pēc apmācībām pie mājskolotājas, Vācijas ebrejietes Kates Kubleres, viņa 13 gadu vecumā nokārtoja Oksfordas eksāmenus ar izcilību.

Viņas 14. dzimšanas dienā Lielbritānija pieteica karu Vācijai. Četri viņas brāļi Pirmā pasaules kara laikā dienēja armijā. Viņas brālis, Ferguss, Black Watch pulka virsnieks mira Losas kaujā 1915. gadā. Vēl viens brālis, Maikls, bija izziņots kā pazudis kaujā 1917. gada 28. aprīlī. Trīs nedēļas vēlāk ģimene atklāja, ka viņš bija ievainots un sagūstīts. Viņš palika kara gūstekņu nometnē līdz kara beigām.

 Laulība 
1921. gadā Elizabeti bildināja princis Alberts, Jorkas hercogs, kas bija karaļa Džordža V otrais dēls. Viņa bildinājumu noraidīja, jo baidījās zaudēt savu uzskatu un rīcības brīvību. Tomēr Alberts nevēlējās par sievu nevienu citu un 1922. gadā bildināja vēlreiz, atkal saņemot atteikumu. Trešajā reizē Elizabete tomēr piekrita laulībām. Viņi apprecējās 1923. gada 26. aprīlī, ceremonija notika Vestminsteras abatijā. Elizabete kļuva par "viņas karalisko augstību" Jorkas hercogieni. 1926. gadā piedzima pirmais bērns, princese Elizabete, kas vēlāk kļuva par karalieni Elizabeti II. 1930. gadā piedzima otra meita princese Margarēta.

 Karaliene-konsorte (1936–1952) 
1936. gada 20. janvārī karalis Džordžs V nomira, un viņa vecākais dēls Eduards, Velsas princis, kļuva par karali Eduardu VIII. Pēc dažiem mēnešiem Eduards VIII gribēja apprecēties ar amerikāņu šķirteni Volisu Simpsoni, un tas  izraisīja konstitucionālo krīzi, kuras rezultātā viņš atteicās no troņa. Džordža V otrais dēls Alberts, kas nebija gatavojies kļūt par karali, tomēr piekrita sava brāļa vietā kļūt par karali un 1936. gada 11. decembrī kļuva par Džordžu VI. Džordžs VI un Elizabete 1937. gada 12. maijā Vestminsteras abatijā tika kronēti par Apvienotās Karalistes un Lielbritānijas domīniju karali un karalieni, kā arī par Indijas imperatoru un imperatori.

 Otrais pasaules karš 
Otrā pasaules kara laikā karalis un karaliene kļuva par simboliem cīņai pret fašismu. Radiofonā tika pārraidīta karalienes uzruna tautai, kurā viņa centās mierināt ģimenes bērnu evakuācijas un iesaukuma vecuma vīriešu mobilizācijas laikā.
 Elizabete apmeklēja karaspēka daļas, slimnīcas un rūpnīcas.

 Pēckara periods 
1948. gadā karalim Džordžam VI pasliktinājās veselība. 1949. gada martā viņam tika veikta labās kājas operācija asinsrites uzlabošanai. 1951. gada vasarā karaļa sabiedriskās saistības viņa vietā pildīja Elizabete un viņas meitas. Septembrī karalim atklāja plaušu vēzi. Pēc plaušu rezekcijas viņš šķita atveseļojies, tomēr 1952. gada 6. februārī Džordžs VI nomira miegā. Viņa meita princese Elizabete un Edinburgas hercogs tajā laikā bija Kenijā Sadraudzības tūrē. Līdz ar Džordža nāvi viņa meita kļuva par karalieni Elizabeti II.

 Karaliene-māte (1952–2002) 
Neilgi pēc Džordža VI nāves Elizabeti sāka dēvēt par Viņas Majestāti karalieni Elizabeti, Karalieni-māti. Viņu bija satriekusi vīra nāve, viņa pensionējās un devās uz Skotiju. Tomēr pēc tikšanās ar premjerministru Vinstonu Čērčilu viņa pārtrauca pensionēšanos un atsāka pildīt sabiedriskos pienākumus. 1953. gada jūlijā viņa veica savu pirmo aizjūras vizīti kopš vīra bērēm, kad kopā ar princesi Mārgaretu apmeklēja Rodēzijas un Njasalandas federāciju. Kā Karaliene-māte viņa kļuva tikpat aizņemta, kā bija bijusi kā karaliene-konsorte.
Elizabete pārraudzīja Mejas pils atjaunošanu. Šajā pilī, kas atrodas Skotijas ziemeļu krastā, viņa katru gadu apmetās uz vairākām nedēļām. Viņa attīstīja savu interesi par zirgu skriešanās sacīkstēm, īpaši šķēršļu skrējienu, uz ko viņu 1949. gadā bija iedvesmojis amatieru žokejs Lords Mildmejs. Viņai piederēja zirgi, kas bija uzvarējuši aptuveni 500 sacensībās. Elizabete bija mākslas kolekcionāre, viņa iegādājās Kloda Monē, Ogastasa Džona un Karla Faberžē darbus. Viņa turpināja daudz ceļot, tostarp bija vairāk nekā četrdesmit oficiālās aizjūras valstu vizītēs.

Savos vēlākajos gados Elizabete kļuva pazīstama arī ar savu ilgo mūžu. Viņas 90. dzimšanas diena — 1990. gada 4. augustā — tika atzīmēta ar parādi 27. jūnijā, kurā piedalījās daudzas no 300 organizācijām, kuru patrones viņa bija. Elizabetes 100. dzimšanas diena tika svinēta vairākos veidos. Parādē, kurā tika atzīmēti viņas dzīves svarīgākie notikumi, piedalījās aktieri sers Normans Vizdoms un sers Džons Mills. Viņas attēls bija uz īpašas piemiņas 20 £ banknotes, ko izdeva Skotijas Karaliskā banka, kā arī viņai par godu tika rīkotas pusdienās Londonas Gildholā.

2002. gada 9. februārī nomira Elizabetes otrā meita princese Margarēta. Lai gan Elizabetes veselības stāvoklis bija slikts, un īpaši pasliktinājās kopš 2001. gada Ziemassvētkiem, viņa piedalījās meitas bērēs. Drīz pēc tam 2002. gada 30. martā Elizabete nomira savā Vindzoras rezidencē Royal Lodge, klātesot meitai karalienei Elizabetei II.
 101 gadu un 238 dienu vecumā viņa bija pirmā Lielbritānijas karaliskās ģimenes locekle, kas nodzīvoja vairāk nekā 100 gadu, un viņa bija viena no visilgāk dzīvojošajām arī starp visām karaliskajām ģimenēm.

 Atsauces un piezīmes 

 Ārējās saites 

Kategorija:1900. gadā dzimušie
Kategorija:2002. gadā mirušie
Kategorija:Londonā dzimušie
Kategorija:Vindzoras dinastija
Kategorija:Britu monarhu dzīvesbiedri
Kategorija:Apvienotās Karalistes princeses
Kategorija:Simtgadnieki