Jaunkaledonija

Jaunkaledonija () ir Francijas aizjūras kopiena ar īpašu statusu Okeānijā. Aizņem vairākas salas Koraļļu jūrā Melanēzijā. Kopienas galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta ir Numea.

 Nosaukums 
Kopš 1988. gada nosaukums «Jaunkaledonija» oficiāli tiek attiecināts uz visu aizjūras kopienu, bet galvenā sala oficiālajos dokumentos tiek dēvēta par Grantēru (Grande Terre – ‘Lielā zeme’). Galvenās salas pirmatklājējs anglis Džeimss Kuks to nodēvēja par «Jauno Skotiju», izmantojot Skotijas latīnisko nosaukumu Caledonia. Pēc tam, kad Francija 1853. gadā pārņēma savā valdījumā visas salas, kas tagad veido Jaunkaledoniju, un 1860. gadā tā ieguva pilntiesīgas kolonijas statusu, tās oficiālais nosaukums bija Jaunkaledonija un atkarīgās teritorijas (Nouvelle-Calédonie et dépendances), kur atkarīgās teritorijas bija Luajotē salas un citas kolonijā iekļautās salas. Ikdienā ar nosaukuma «Jaunkaledonija» vai «Kaledonija» apzīmēja gan galveno salu, gan arī visu koloniju. Kopš 1988. gada 22. janvāra Ponsa likuma pieņemšanas par Jaunkaledoniju oficiāli dēvē tikai aizjūras kopienu ar īpašo statusu. Neatkarību atbalstošās politiskās partijas kopienu dēvē par Kanakiju (Kanaky).

 Ģeogrāfija 
Jaunkaledonija atrodas aptuveni 1200 km no Austrālijas austrumu krasta, un aptuveni 1500 km uz ziemeļrietumiem no Jaunzēlandes. Iekļauj galveno salu Grantēru (bieži sauktu par Jaunkaledoniju), Luajotē salas, Pēnu, Belepa salas, kā arī neapdzīvotās Česterfīlda salas, Belonas rifus, D'Antrkasto rifus, Volpolu, Metjū salu un Hantera salu. Augstākā virsotne ir Panjē kalns 1628 m vjl Grantēras salā. Lielāko daļu salu ieskauj koraļļu rifi. Garākā upe ir Djao (Diahot), kuras garums ir 150 km.

Gada vidējā gaisa temperatūra Jaunkaledonijā ir , bet ūdens temperatūra — . Gadā ir divas izteiktas sezonas:

 siltā (no novembra vidus līdz aprīļa vidum). Tai ir raksturīgs sausuma periods sākumā un spēcīgi nokrišņi beigās. Dienas temperatūra ir vidēji 
 vēsā (no aprīļa vidus līdz novembra vidum). Tai ir raksturīgs lielāks sausums nekā siltajā sezonā, bet dienas temperatūra sasniedz 

Jaunkaledonijas lielākās salas Grantēras austrumkrasts ir mitrāks, tādēļ tam ir raksturīgas tropiskas ainavas (palmas, u.c.), bet rietumu krasts ir sausāks, un tam ir raksturīgi krūmāji.

 Vēsture 
Pirmie cilvēki uz dzīvi Jaunkaledonijā apmetās jau aptuveni 2000 gadā p.m.ē. Eiropieši šo salu grupu atklāja 1774. gadā, kad kapteinis Džeimss Kuks to nosauca par Jauno Skotiju (New Caledonia). Salas piesaistīja Ziemeļamerikas un britu vaļu mednieku un kokmateriālu tirgotāju uzmanību, kas atnesa Jaunkaledonijai ne tikai investīcijas, bet arī dažādas slimības — bakas, dizentēriju, gripu, lepru, masalas un sifilisu. Ļoti daudzi no ieceļotājiem bija negodīgi spekulanti un krāpnieki, kā arī ļoti iedomīgi cilvēki, kas vēlāk izsauca vietējos iedzīvotājos dziļu nepatiku. To pierādīja arī starpgadījums 1849. gadā, kad kuģa Cutter komandu nogalināja un apēda Puma cilts (Pouma clan).

Pirmie katoļu un protestantu misionāri ieradās 19. gadsimta sākumā. Viņi lika vietējiem iedzīvotājiem valkāt apģērbu, kā arī izskauda daudzas iezemiešu tradīcijas.

Par Francijas koloniju Jaunkaledonija kļuva 1853. gadā, kad Lielbritānijai to atņēma Napoleons III. Laika posmā no 1854. līdz 1922. gadam franči uz Jaunkaledoniju nosūtīja 22 000 cietumnieku, kas sastādīja galveno darbaspēku šajā kolonijā.

Kopš 1986. gada Jaunkaledonija ir ANO neautonomo teritoriju sarakstā.

2018., 2020. un 2021. gadā Jaunkaledonijas iedzīvotāji referendumā nobalsoja pret neatkarību no Francijas.

 Ārējās saites