Barenca jūra

Barenca jūra (, ) ir Ziemeļu Ledus okeānam piederīga jūra ziemeļos no Norvēģijas un Krievijas Eiropas daļas. Jūras robeža starp Krieviju un Norvēģiju nav nosprausta — norvēģi vēlas to vilkt pa viduslīniju starp abām valstīm piederošajām salām, savukārt krievi — pa meridiānu.

Jūra nosaukta nīderlandiešu jūrasbraucēja Vilema Barenca vārdā. Tās ziemeļos atrodas Špicbergena un Franča Jozefa Zeme, austrumos — Novaja Zemļa un Karas jūra, dienvidos — Eiropas kontinenta krasts, austrumos — Norvēģu jūra (Atlantijas okeāns). Barenca jūras dienvidaustrumos starp Kolgujevas salu, Novaja Zemļu un kontinenta krastu dažkārt izdala atsevišķu Pečoras jūru.

 Vispārējs apraksts 
Salīdzinoši dziļa kontinentālā šelfa jūra, vidējais dziļums ap 230 metriem. Pateicoties siltajai Ziemeļatlantijas straumei,
dienvidu daļa, tai skaitā Murmanskas osta neaizsalst visu gadu. Septembrī jūra ir brīva no ledus. Ūdens virsējā slāņa vidējais sāļums — 32—35‰, temperatūra vasarā 7—12 °C līdz 0 °C, ziemā — 3—5 °C līdz −1 °C.

Barenca jūrā ir trīs veidu ūdens masas — silts, sāļš Atlantijas ūdens (temperatūra >3 °C, sāļums >35 ‰) no Ziemeļatlantijas straumes, aukstais Ziemeļu Ledus okeāna ūdens (temperatūra <0 °C, sāļums <35 ‰) no ziemeļiem un siltais bet ne īpaši sāļais piekrastes ūdens (temperatūra >3 °C, sāļums <34,7 ‰). Starp Atlantijas un polārajiem ūdeņiem veidojas īpaša robežzona — Polārā fronte. Jūras rietumu daļā šo fronti nosaka gultnes topogrāfija, tā ir salīdzinoši asi izteikta un gadu pēc gada vienā un tajā pašā vietā, savukārt austrumos, tuvāk Novaja Zemļai tā ir maz izteikta un ar mainīgu atrašanās vietu.

 Bioloģija 
Salīdzinot ar citām jūrām līdzīgos platuma grādos, Barenca jūra ir bioloģiski produktīva. Fitoplanktona pavasara «ziedēšana» sākas samērā ātri, tuvu pie ledus malas, jo kūstošā ledus saldūdens virs jūras ūdens veido stabilu slāni. Fitoplanktons savukārt uztur zooplanktonu — tādas sugas kā Calanus finmarchicus, Calanus glacialis, Calanus hyperboreus, Oithona spp. un krilu. Zooplanktons savukārt kalpo par pārtiku zivīm un putniem.

Zveja Barenca jūrā dod daudz zivju resursus Norvēģijai un Krievijai.

300px|thumb|Murmanskas osta

 Vēsture  
16. gadsimtā angļu un holandiešu tirgotāji bija ļoti ieinteresēti atklāt Ziemeļu jūras ceļu uz Āzijas austrumu daļu, jo  portugāļu izpētītais ceļš apkārt Āfrikai bija garš un bīstams. Tā laika kartēs tā iezīmēta kā Ziemeļu jūra () vai Murmanu jūra (no vārda "murmani", kas ir sens krievu apzīmējums normaņiem).
1594. gadā Amsterdamas tirgotāju finansētais Vilema Barenca kuģis "Merkurs" šķērsoja Murmaņu jūru, 4. jūlijā sasniedza Novaja Zemļas dienvidaustrumu krastu un virzījās uz ziemeļiem līdz 30. jūlijam, kur ledus neļāva viņam turpināt ceļu. 
Otrās holandiešu ekspedīcijas laikā 1595. gadā septiņi kuģi šķērsoja no ledus brīvo Murmaņu jūru un 2. septembrī caur Jugras šaurumu sasniedza ledus klāto Tatāru (tagad Karas jūru), taču bija spiesti pārtraukt ceļojumu un atgriezties Holandē.
Trešās ekspedīcijas laikā 1596. gada 9. jūnijā holandiešu kuģi novirzījās pārāk tālu uz rietumiem, taču atklāja Lāču salu un 19. jūnijā gar ledus lauka malu sasniedza Špicbergenas krastu. Barenca vadītais kuģis devās uz austrumiem un 17. jūlijā sasniedza Novaja Zemļas rietumu krastu, bet 19. augustā apbrauca salas ziemeļaustrumu ragu, ko Barencs nosauca par "Vēlmju krastu" (Hoek van Begeerte), taču ledus masas atkal neļāva iekļūt Karas jūrā. Barencs pieņēma lēmumu pārziemot un sagaidīt pavasari, taču nākamā gada 20. jūnijā Barencs mira, iespējams no cingas, un viņu apglabāja Novaja Zemļas krastā. Kopš 1853. gada to dēvē par Barenca jūru.

1872. gadā Austroungārijas finansēta ekspedīcija ar tvaikoni Admiral Tegetthoff, kas devās meklēt Ziemeļaustrumu jūras ceļu, augustā pie Novaja Zemļas ziemeļu krasta iesprūda ledū un visu ziemu dreifēja ziemeļrietumu virzienā. 1873. gada 30. augustā viņi sasniedza nezināmu arhipelāgu, kuru nosauca ķeizara Franča Jozefa I vārdā. 1874. gada 20. maijā kuģa apkalpe bija spiesta pamest iesalušo kuģi un doties pāri ledum uz Novaja Zemļas piekrasti. 

Tikai 1901. gada vasarā Franča Jozefa Zemi sasniedza pirmā krievu ekspedīcija ar ledlauzi "Jermaks", tomēr 1926. gada 15. aprīlī Padomju Savienības valdība pasludināja, ka PSRS jūras robeža turpinās no PSRS un Somijas robežas (meridiāns 32°4’35) uz ziemeļiem līdz Ziemeļpolam, kā arī no Bēringa šauruma vidus (168°49’30) līdz Ziemeļpolam, ietverot zināmās un nezināmās salas. Tādējādi Barenca jūras austrumu daļa nokļuva PSRS, pēc 1991. gada Krievijas Federācijas pakļautībā.Современный правовой статус российского сектора Арктики. // География. — 2007. — № 1.
Līdz Ziemas karam arī Somijai bija izeja uz Barenca jūru un pie šīs jūras esošā Petsamo (tagad — Krievijas Pečenga) osta bija vienīgā neaizsalstošā Somijas osta. 1933. gadā PSRS kartogrāfi pabeidza Barenca jūras austrumu un ziemeļu daļas gultnes kartēšanu.

Otrā pasaules kara laikā ASV un Apvienotā Karaliste pāri Barenca jūrai Sarkanajai armijai piegādāja kara materiālus un pārtiku.  
Barenca jūras kaujā 1942. gada 31. decembrī vācu karakuģi nogremdēja britu mīnu kuģi HMS Bramble un iznīcinātāju HMS  Achates, bet zaudēja iznīcinātāju Z16 Friedrich Eckoldt un kreiseri Admiral Hipper, kas bija nopietni bojāts britu apšaudē. Pēc vācu atkāpšanās britu konvojs ieradās Murmanskas ostā.

Aukstā kara laikā Barenca jūras dienvidu daļā PSRS Ziemeļu kara flote izvietoja zemūdenes, kas apgādātas ar starpkontinentālajām raķetēm. Izmantotās atomzemūdeņu kodoldegvielas izgāztuves Barenca jūrā rada lielas bažas par nākotnes vides problēmām.
1970. gados Barenca jūrā sākās naftas produktu atradņu izpēte un tika atklātas bagātīgas atradnes gan Norvēģijas, gan PSRS ūdeņos.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Euroarctic.com — ziņas no reģiona (angliski un krieviski)
 WWF Barents Sea and environment and conservation
 Barentswatch — Maps and Graphics — Apvienoto Nāciju Vides programmas Barenca jūras vides pārmaiņu atlants

Kategorija:Ziemeļu Ledus okeāns
Kategorija:Jūras
Kategorija:Arhangeļskas apgabals
Kategorija:Krievijas jūras

Kategorija:Norvēģijas jūras