Ostrakisms

Ostrakisms ( (ostrakismos), no  (ostrakon) — 'lauska') bija likums Atēnās, Argosā u.c. senās Hellādas polisās, ka jebkuru pilsoni, kurš savu rakstura īpašību un talantu dēļ varēja būt bīstams pastāvošajai iekārtai, varēja bez pierādījumiem, tikai nobalsojot, uz 10 gadiem izraidīt no polisas (vēlāk laiku samazināja uz 5 gadiem). Tas netika uzskatīts par sodu, līdz ar to izraidītais pilsonis saglabāja savu īpašumu.

417. gadā p.m.ē. ostrakismu atcēla kā sevi diskreditējušu paražu, jo politisko partiju (Alkibiada partija pret Nikija partiju) savstarpējo cīņu un intrigu rezultātā no ostrakisma cieta neitrāls politiķis Hiperbols.

 Procedūra 
Janvārī, (sestajā pritānijā pēc Atēnu kalendāra) Piecu simtu padome (pritani) tautas sapulcē izvirzīja balsošanai ostrakismam deleģēto pilsoņu sarakstu. Ja sapulce atzina kādu no saraksta par apspriežamu, astotajā pritānijā (marts—aprīlis) notika ostrakisma balsošana, izraidāmā vārdu uzrakstot uz poda lauskas ("ostrakas") un metot urnā. Ja balsošanā bija piedalījušies mazāk nekā 6000 pilsoņi, balsojumu anulēja. Ja balsotāju kvorums tika savākts, saskaitīja, par kuru personu balsots visvairāk, un tai 10 dienu laikā bija jādodas trimdā.

 Zināmākie ostrakismam pakļautie atēnieši 
 Hiparhs, Harma dēls, tirāna Pasistrata radinieks — 487. g. p.m.ē.
 Ksantips, Perikla tēvs — 484. g. p.m.ē.
 Aristids Taisnīgais — 482. g. p.m.ē.
 Temistokls — 471. g. p.m.ē.
 Kimons — 461. g. p.m.ē.
 Tukidids, Melasija dēls, Perikla oponents — 443. g. p.m.ē.

 Mūsdienās 
Ostrakisms ir novērots vairākās dzīvnieku sugās, kā arī mūsdienu cilvēku sabiedrībā. Sociālais psihologs Kiplings Viljamss definējis ostrakismu kā jebkuru darbību, ar kuru indivīds vai grupa ignorē un izslēdz kādu citu indivīdu vai grupu, un ne vienmēr šādas darbības ietver verbālu vai fizisku vardarbību. Viljamss norāda, ka visizplatītākā izstumšanas forma ir klusēšana, atteicoties sazināties ar personu.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Senā Grieķija