Karas jūra

Karas jūra () ir Ziemeļu Ledus okeānam piederīga malas jūra. Atrodas virs kontinentālā šelfa, tāpēc ir salīdzinoši sekla — vidējais dziļums ap 110 metriem. Nosaukta pēc tās dienvidrietumos ieplūstošās Karas upes.

 Ģeogrāfija 
Ziemeļos no Karas jūras atrodas Ziemeļu Ledus okeāns, austrumos — Severnaja Zemļa un Laptevu jūra, dienvidos jūru norobežo Āzijas kontinenta Rietumsibīrijas krasts — Taimiras pussalas rietumu piekraste, Gidanas pussala un Jamalas pussala, rietumos robežojas ar Barenca jūru un Novaja Zemļu.

Galvenās Karas jūras salas ir Vīzes sala un Ušakova sala ziemeļos, Ujediņeņijas sala, Sergeja Kirova salas, Nordenšelda arhipelāgs, Arktikas Institūta salas, Mona salas, Izvestijas CIK salas, Voroņina sala un Sverdrupa sala austrumos, kā arī Belija, Oļeņija, Sibirjakova sala, Šokaļska sala un Viļkicka sala dienvidos. 

Ziemeļu daļā ziemeļu virzienā pavērstas divas ieplakas — Svētās Annas dziļvaga un Voroņina dziļvaga. Austrumos starp Severnaja Zemļu un Taimiras pussalu atrodas Viļkicka šaurums, kas Karas jūru savieno ar Laptevu jūru. Dienvidrietumu piekrastē atrodas Baidaratas līcis. Ar Barenca jūru savieno Karas Vārtu šaurums starp Vaigačas salu un Novaja Zemļu, kā arī Jugorskijšara šaurums starp Vaigaču un Jugras pussalu. Rietumus, pie Novaja Zemļas krastiem atrodas Novaja Zemļas lielieplaka, kur atrodas arī Karas jūrā dziļākā vieta — 620 metri.

 Vēsture 
16. gadsimtā angļu un holandiešu tirgotāji vēlējās apgūt Ziemeļu jūras ceļu uz Āzijas austrumu daļu, jo ceļš, kas veda apkārt Āfrikai, bija garš un bīstams. Pirmā holandiešu ekspedīcija sasniedza Obas upes ieteku okeānā, bet atpakaļceļā no Karas jūras 1585. gadā cieta avāriju pie Pečoras upes ietekas. 1595. gadā holandiešu kuģi caur Jugras šaurumu sasniedza ledus klāto Tatāru (tagad Karas) jūru, tomēr biezās ledus segas dēļ bija spiesti pārtraukt ceļojumu. 1596. gadā Barenca vadītajam kuģim izdevās apbraukt Novaja Zemļas ziemeļu galu, tomēr pēc pārziemošanas viņš nomira no cingas.
1736.–1737. gadā Stepans Maligins kartogrāfēja jūras krastu starp Pečoras un Obas ietekām.

1876. gadā latviešu jūrnieki Kristiāns Dāls, Nikolajs Raudseps un citi sasniedza Obas grīvu un no turienes 2000 km kuģoja augšup līdz Toboļskai.Brīvā Zeme Nr. 159 (19.07.1939) Neilgi pēc tam 1878. gadā Ādolfs Nordenšelds cauri Karas jūrai  pirmoreiz vēsturē veica pilnu ceļojumu Ziemeļu jūras ceļu. 1942. gada vasarā vācu karakuģi un zemūdenes Barenca un Karas jūrā veica "Operāciju Brīnumzeme" (Unternehmen Wunderland), mēģinot pārraut padomju apgādes ceļu no Murmanskas uz Sibīrijas upēm.

 Vispārējs apraksts 

Karas jūrai raksturīgi, ka tajā ietek divas ļoti lielas upes — Oba un Jeņiseja, kā arī vēl vairākas samērā lielas upes —Pjasina, Taimira u. c. Obai un Jeņisejai ir milzīgi estuāri — attiecīgi 800 un 400 km gari. Lielās saldūdens pieplūdes dēļ ūdens virsējā slāņa sāļums dažādās Karas jūras vietās stipri atšķiras — no 8 līdz 30‰.

Jūra nav aizsalusi tikai divus mēnešus gadā. Viena no aukstākajām planētas jūrām — tikai pie upju ietekām ūdens temperatūra ir virs . Jūrā bieži ir vētras un migla. Par spīti augstākminētajam jūrā notiek rūpnieciska zveja. Jūras gultnē atklātas bagātīgas naftas un dabasgāzes iegulas, taču tās vēl netiek apgūtas.

Jūrā PSRS un Krievija nogremdējusi radioaktīvos atkritumus, tai skaitā sešus atomzemūdeņu kodolreaktorus un desmit citus kodolreaktorus. Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras pētījumi liecina, ka radioaktīvais piesārņojums ir neliels un nav izplatījies.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 International Atomic Energy Agency:Radiological Conditions of the Western Kara Sea 

Kategorija:Ziemeļu Ledus okeāns
Kategorija:Jūras
Kategorija:Krievijas jūras
Kategorija:Krasnojarskas novads
Kategorija:Ņencu autonomais apvidus
Kategorija:Jamalas Ņencu autonomais apvidus