Rāznas nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q549295"
}
Rāznas nacionālais parks (līdz 2007. gadam Rāznas dabas parks) ir jaunākais un otrs lielākais no četriem Latvijas nacionālajiem parkiem. Parks atrodas Latgalē, Rēzeknes novada Mākoņkalna, Čornajas, Kaunatas un Lūznavas pagastos, Krāslavas novada Andzeļu, Andrupenes un Ezernieku pagastos  un Ludzas novada Rundēnu pagastā. Parka teritorija aizņem 59 615 ha lielu platību,Rāznas nacionālais parks. Dabas aizsardzības pārvalde Skatīts: 07.07.2025. tas atrodas Rāznas ezera apkārtnē, Latgales augstienes centrālajā daļā. Starptautiskā putniem nozīmīgā vieta.

Nacionālais parks ir izveidots, lai saglabātu Rāznas ezera un ar to saistīto sugu un biotopu daudzveidību, teritorijas kultūrvēsturiskās un ainaviskās vērtības, kā arī veicinātu teritoriju nenoplicinošu saimniecisko attīstību, dabas tūrismu un ekoloģisko izglītību.

Rāznas nacionālā parka pārvaldi īsteno Dabas aizsardzības pārvaldes Latgales reģionālā administrācija.

 Aizsardzības vēsture 
Tagadējā nacionālā parka teritorijā pirmo reizi valsts nozīmes aizsardzības statuss  piemērots 1928. gadā Ežezera 11 salām, lai saglabātu to botāniskās vērtības. 1977. gadā dibināja jau sešas īpaši aizsargājamas dabas teritorijas. Tie bija gan botāniskie, gan kompleksie dabas liegumi, gan ainavu apvidi.

Lai gan ierosinājums izveidot plašāku aizsargājamu dabas teritoriju, kas ietver Rāznas ezeru un tā apkārtni, izteikts jau 1991. gadā, tomēr dabas parka statuss piešķirts tikai 2003. gadā, kad Ministru kabinets pieņēma Dabas parka „Rāzna” individuālos aizsardzības un izmantošanas noteikumus. Ar Vides ministrijas rīkojumu 2005. gadā dabas parks „Rāzna” tika iekļauts Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju sarakstā Natura 2000.Rāznas nacionālā parka dabas aizsardzības plāns. Latvijas Dabas fonds Skatīts: 07.07.2025.

Dabas parka statuss pastāvēja līdz 2006. gada beigām, kad līdz ar likuma pieņemšanu (pieņemts 02.11.2006., stājās spēkā 01.01.2007.) esošajās parka robežās tika dibināts Rāznas nacionālais parks.Rāznas nacionālā parka likums Skatīts: 07.07.2025.

 Funkcionālās zonas 
Lai nodrošinātu dabas ekosistēmu aizsardzību, ainavu un sugu ģenētiskās un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un teritorijas saimniecisko attīstību, nacionālā parka teritorijā noteiktas šādas funkcionālās zonas:
1) dabas lieguma zona;
2) dabas parka zona;
3) neitrālā zona.

Dabas lieguma zona izveidota, lai aizsargātu cilvēku darbības mazpārveidotās ekosistēmas, saglabātu retu un izzūdošu sugu atradnes, kā arī saglabātu īpaši aizsargājamās sugas un biotopus. Nodrošina bioloģiski vērtīgu mežu un ezeru saglabāšanu. Šajā zonā ietilpst galvenokārt jau līdz šim eksistējušie dabas liegumi un citas aizsargājamās teritorijas. Kopumā parka teritorijā nodalītas astoņas dabas lieguma zonas 907,4 ha kopplatībā.

Dabas parka zona nodrošina atpūtai un tūrismam piemērotas vides saglabāšanu, dabu saudzējošu saimniekošanas metožu pielietojumu, kā arī lai saglabātu dabas ainavu un kultūrainavu un samazinātu antropogēno ietekmi uz dabas lieguma zonu. Dabas parka zonā ietilpst lielākā daļa teritorijas 55001,2 ha kopplatībā.

Neitrālā zona izveidota, lai veicinātu nacionālajā parkā esošo apdzīvoto vietu līdzsvarotu un ilgtspējīgu attīstību, saglabātu novadam raksturīgo ainavu un arhitektūru. Neitrālās zonas ir noteiktas galvenokārt ap esošajām apdzīvotajām vietām. Rāznas nacionālajā parkā kopā nodalītas 17 neitrālās zonas 3706,4 ha kopplatībā.

 Dabas vērtības 
Rāznas nacionālā parka teritorija veido Latgales augstienei raksturīgu reljefu un ainavu kompleksu. Ainavu dažādība ir reti sastopama tik lielās platībās citur Latvijā. Parkā atrodas vairākas augstas virsotnes: Lielais Liepukalns (uz tā ir uzbūvēts skatu tornis), Mākoņkalns, Dzerkaļu kalns u. c.

Lielas platības ilgstoši nav ietekmējusi cilvēku darbība. Tie ir platlapju un slapjie meži, upju un ezeru palienes, purvi, kuros sastopamās sugas netiek traucētas. Turpretī ilggadīgie zālāji vai bioloģiski vērtīgās pļavas un ar tiem saistītās sugu sabiedrības nevar pastāvēt bez regulāras apsaimniekošanas. Tos apdraud aizaugšana ar krūmiem un kokiem.

 Biotopi 
 Meži 
Apmēram pusi parka teritorijas aizņem meži, bet bioloģiski vērtīgākās mežaudzes saglabājušās stāvajās pauguru nogāzēs, upju ielejās un ezeru salās. Biežāk sastopamie meža augšanas tipi ir uz sausām minerālaugsnēm (sausieņu meži) — vēris, damaksnis un lāns. Nacionālā parka teritorijā nav veikti liela apjoma meliorācijas darbi, kas negatīvi ietekmētu bioloģisko daudzveidību mežos uz slapjajām kūdras augsnēm.

Mežos ir konstatētas 15 koku sugas. Lielāko daļu no mežaudžu platības aizņem lapu koki un tikai aptuveni viena trešdaļa ir skuju koki. Visbiežāk sastopamā suga ir bērzs, kas parasti ir mistrojumā ar baltalksni vai apsi, retāk ar skuju kokiem — priedi vai egli. Platlapju koku sugas  (osis, goba, ozols, kļava) aizņem nelielu teritorijas daļu, taču būtiski dažādo ainavu. Platjapju meži biežāk atrodas ūdenstilpju krastu nogāzēs un ezeru salās. Īpaši vērtīgi bioloģiskās  daudzveidības uzturēšanai ir daudzie dobumainie koki.

Ežezera ziemeļu piekrastē atrodas Piloru un Rubežu ozolu audzes, kur valdošā suga ir ozols (vecums 180—200 gadi). 2008. gadā nacionālajā parkā tika izveidots mikroliegums Latvijā īpaši aizsargājamam biotopam „Ozolu meži” Rāznas ezera ielokā (Bulāni) un mikroliegums īpaši aizsargājamai sugai — Šultesa madarai (Galium schultessi) Ismeru ezera krastos.

 Pļavas 
Pļavu biotopi galvenokārt veidojušies pļaušanas vai ganīšanas ietekmē. Paugurainā reljefa nogāzēs ir izveidojušās sausās pļavas, bet ieplakās starp pauguriem daudzviet atrodamas nelielas mitras pļavas, kas rada labvēlīgus apstākļus dažādu sugu kompleksu attīstībai. Dabisku, neielabotu pļavu augu sugu sastāvs veidojas ilgā laika periodā — vairākos gadu desmitos. Ilgstošas augu sabiedrības, kurās ir atrodamas attiecīgās dabisku, neielabotu pļavu indikatorsugas, Latvijā tiek dēvētas par bioloģiski vērtīgiem zālājiem. Rāznas nacionālā parka pļavās no indikatorsugām biežāk sastopamas lielā dzelzene (Centaurea scabiosa), pūkainais ancītis (Agrimonia eupatoria), dzirkstelīte (Dianthus deltoides) u. c. Lielākā augu sugu dažādība — 86 sugas — konstatēta atmatu pļavās. Par bioloģiski vērtīgajām atzītajās pļavās vidēji uzskaitītas 34 graudzāļu un citu lakstaugu sugas. Sugām nabadzīgākas ir slapjās un mitrās pļavas, kurās vidēji uzskaitītas 16—20 sugas.

Pļavās konstatēta 21 īpaši aizsargājama augu suga, piemēram, stāvlapu dzegužpirkstīte (Dactylorhiza incarnata), Baltijas dzegužpirkstīte (D. baltica), rūgtā drudzenīte (Gentianella amarella).

 Ezeri 
Nacionālais parks savu nosaukumu ir ieguvis pateicoties Rāznas ezeram, kas ir otrais lielākais ezers Latvijā, tā platība ir 57 km2. Ezera vidējais dziļums ir 7,0 m, bet maksimālais dziļums — 17,0 m. Ezerā atrodas desmit salas ar kopējo platību 24,6 ha.H. Lūmane Rāznas ezers: Latvijas daba 4. sēj. Rīga: Preses nams, 1997, 225. lpp. ISBN 9984-00-281-0 Atsevišķās vietās ezeram ir oļaina piekraste, kas ir rets biotops. Smilšaina piekraste raksturīga Rāznas, Olovecas, Ežezeram, Bižas ezeram (Rundēnu pagasts), kā arī Zosnas ezeram. Ezeru smilšainajā un akmeņainajā piekrastē dzīvesvietu rod tās sugas, kas nespēj konkurēt ar citām, liela izmēra sugām, piemēram, parasto niedri (Phragmites australis), meldriem (Scirpus sp.) vai vilkvālītēm (Typha sp.).

Ežezers ir salām bagātākais ezers ne vien Latvijā, bet arī Baltijā. Par īstām salām var uzskatīt 36, to kopplatība ir 78 ha. Pārējie aptuveni 70 salveidīgie veidojumi ir ar niedrēm un meldriem apauguši sēkļi. Daudz pussalu un līču. Ezera platība ir 9,88 km2. Ezera vidējais dziļums ir 6,4 m, bet maksimālais dziļums — 21 m. Piekraste pārsvarā sausa un smilšaina. Salās konstatētas aptuveni 400 sēklaugu un paparžaugu sugas, no tām vairākas ir aizsargājamas — melnā klintene, dzeltenā dzegužkurpīte, lielziedu uzpirkstīte, gada staipeknis, apdzira, bālziedu brūnkāte u. c.G. Ābele Ežezera salas: Latvijas daba 2. sēj. Rīga: Preses nams, 1995, 66. lpp. ISBN 5-89960-051-9I. Eipurs Ežezers: Latvijas daba 2. sēj. Rīga: Preses nams, 1995, 66. lpp. ISBN 5-89960-051-9

Parkā atrodas 37 ezeri, kuru platība pārsniedz 10 ha. Tie ir ar smilšainu, grantainu, akmeņainu, mālainu, kūdrainu, bet visbiežāk ar dūņainu substrātu. Bioloģiski vērtīgākie ir smilšainie un oļainie ezera krasti ar nesaslēgtu veģetāciju, kas piemēroti ūdensputniem.  Visi ezeri, kuru platība ir lielāka par vienu hektāru, ir nozīmīgas barošanās vietas dažādām sikspārņu sugām.

 Sugas 
Līdz Rāznas nacionālā parka dabas aizsardzības plāna izveidei 2009. gadā parka teritorijā atrastas 125 īpaši aizsargājamas sugas: 2 mieturaļģu, 3 ķērpju, 3 sūnu, 34 vaskulāro augu, 18 bezmugurkaulnieku, 2 abinieku, 2 rāpuļu, 2 zivju, 44 putnu un 15 zīdītāju sugas.

 Ķērpji un mieturaļģes 
Vecākie dati par aizsargājamām ķērpju sugām parka teritorijā ir no 20. gs. 70-tajiem gadiem, kad Ežezera salās atrastas — Acrocordia gemmata, krokainā flavoparmēlija Flavoparmelia caperata, smalkā melanelija Melanelia elegantula, Bacidia rubella.

Apsekojot nacionālā parka mežaudzes 2008. gadā, tur konstatētas vēl citas retas ķērpju sugas — kastaņbrūnā artonija Arthonia spadicea, vīnkrāsas artonija Arthonia vinosa un kollemu ģints sugas Collema sp. Turklāt kolemmu ģints sugas ir iekļautas to sugu sarakstā, kuru aizsardzībai atradnēs var veidot mikroliegumus.

Nacionālā parka ezeros atrastas 2 īpaši aizsargājamas mieturaļģu sugas. Rundēnu pagasta Bižas ezerā konstatēta pavedienu mieturīte Chara filiformis, kas ir zināma tikai valsts dienvidaustrumu ezeros (retāk karjeros) labi apgaismotos, dzidros ūdeņos. Rāznas un Olovecas ezerā konstatēti neauglīgi (sterili) mieturaļģes nitellas Nitella sp. eksemplāri. Sugu precizēt nav izdevies, jo tas iespējams tikai auglīgiem (fertiliem) eksemplāriem, kuri nav atrasti.

 Augi 
Dabisko mežu biotopos konstatētas īpaši aizsargājamas sūnu sugas — gludkausiņa jungermannija Jungermannia leiantha, tūbainā bārkstlape Trichocolea tomentella un zaļā divzobe Dicranum viride.

Informācija par vaskulāro augu reto sugu sastopamību parka teritorijā iegūta no pētījumiem, kurus no 1977. līdz 1980. gadam veica LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas speciālisti. Pētījumi liecina, ka lielākoties parkā sastopamas Latvijas DA reģionam raksturīgas sugas, kas ir retas vai vispār nav atrodamas centrālajā daļā vai rietumos. Turpretī valsts rietumiem vai ziemeļiem raksturīgās sugas šeit ir retas vai nav sastopamas.

Mitros lapkoku mežos, upju un strautu krastos aug spožais suņuburkšķis (Anthriscus nitida), jauktos un skujkoku mežos — lielziedu uzpirkstīte (Digitalis grandiflora), bet sausos priežu mežos vietām sastopama meža silpurene (Pulsatilla patens), smiltāja esparsete (Onobrychis arenaria) un smiltāja neļķe (Dianthus arenarius). Atrasta arī Ruiša pūķgalves (Dracocephalum ruyschiana) audze.

Purvu biotopi neaizņem lielas platības, bet arī tajos atrastas retas augu sugas: Lēzeļa lipare (Liparis loeseli), ciņu mazmeldrs (Trichophorum caespitosum) un purva dzeguzene (Epipactis palustris). Parka teritorijā atrasti purvu sīkkrūmi — mellenāju kārkls (Salix myrtilloides) un pundurbērzs (Betula nana), kuri aug galvenokārt Latvijas austrumos. Savukārt ciņu mazmeldrs ir Latvijas rietumu un ziemeļu purviem raksturīga suga, kas austrumos sastopama ļoti reti.

Ezeros atrodamas sugas, kuru izplatība saistīta ar barības vielām bagātiem ūdeņiem. Konstatētas vairākas iegrimušo ūdensaugu (elodeīdu) sugas, piemēram, lokanā najāda (Najas flexilis), jūras najāda (Najas marina) un mieturu hidrilla (Hydrilla verticillata). Tikai viena atradne nacionālajā parkā zināma Dortmana lobēlijai (Lobelia dortmanna) (Olovecas ezerā), iesārtajai glīvenei (Potamogeton rutilus) un rudens ūdenītei (Callitriche hermaphroditica) (Kaunatas ezerā). Ir svarīgi saglabāt ūdeņu kvalitāti, jo piesārņošanas rezultātā iegrimušo augu sugas izzūd pirmās.

 Dzīvnieki 
Nacionālā parka teritorijas lielums un biotopu dažādība norāda uz samēra lielu bezmugurkaulnieku sugu daudzveidību. Pēc dažādos informācijas avotos publicētiem datiem parkā konstatēta 31 īpaši aizsargājama un citādi vērtīga bezmugurkaulnieku suga. No tām nozīmīgākās ir: slaidais pumpurgliemezis Vertigo angustior, zaļā dižspāre Aeshna viridis, spilgtā purvuspāre Leucorrhinia pectoralis, platā airvabole Dytiscus latissimus, zirgskābeņu zilenītis Lycaena dispar.

Kopš 1989. gada veicot kontrolzveju 17 ezeros konstatētas 24 zivju sugas. Lielākā sugu dažādība ir Rāznas (19 zivju sugas) un Ežezerā (14 sugas). Zivju sugu daudzveidība ezeros galvenokārt atkarīga no to ūdens virsmas platības, dziļuma, zivju migrāciju iespējām no citām ūdenstilpēm, kā arī zivju mākslīgas pavairošanas. Atsevišķos ezeros notiek zivju slāpšana un masveida bojā eja ziemās, kā rezultātā vismaz īslaicīgi samazinās tajos sastopamo zivju populāciju lielums vai pat sugu skaits (piemēram, Bižas ezera kontrolzveju rezultāti).

Upēs konstatētas 18 zivju sugas. Tā kā upes ir savienotas ar ezeriem, bez tipiskām mazo upju zivju sugām kā mailīte, baltais sapals, sapals, bārdainais akmeņgrauzis un platgalve, šo upju faunā pārstāvētas tipiskas ezeru sugas — plicis, līnis, rudulis.

No Latvijā īpaši aizsargājamām ihtiofaunas sugām parka ezeros sastopamas sīga un repsis. Bez tam Rēzeknes upē konstatēts platspīļu upesvēzis.

Repsim piemēroti mezotrofi un vāji eitrofi ezeri, sugas eksistenci apdraud ezeru eitrofikācija. Vēl retāka ir sīga, kas sastopama Rāznas ezerā, taču tās populācija izveidota mākslīgi. Pēc literatūras datiem tā vairākkārt ielaista Rāznas ezerā laika posmā no 1925. līdz 1971. gadam. Pavairošanai biežāk izmantota sīga no Peipusa ezera Igaunijā, Par relatīvi retu var uzskatīt arī zandartu, kurš agrāk ezeros nav bijis sastopams, bet mākslīgās pavairošanas rezultātā tā izplatība pieaug.

Rāznas nacionālajā parkā dzīvo sešas abinieku sugas: zaļais krupis (Bufo viridis), brūnais varžkrupis (Pelobates fuscus), zaļā varde (Rana esculenta), dīķa varde (Rana lessonae), purva varde (Rana arvalis), parastā varde (Rana temporaria). Reti sastopamas sugas Latvijas un Eiropas mērogā ir brūnais varžkrupis un rāpuļu suga — sila ķirzaka (Lacerta agilis). Savukārt, Latvijā samērā bieži sastopamās dīķa, purva un arī parastā varde ir retas Eiropā.

Lai izveidotu jaunu populāciju, laika posmā no 2006. līdz 2008. gadam parka teritorijā izlaisti sarkanvēdera ugunskrupju (Bombina bombina) jaunie īpatņi. Pirms tam Latvijā bija zināmas tikai četras šīs sugas atradnes.

Parka teritorijā esošie ezeri ar daudziem ūdensaugiem ir piemēroti ūdensputnu ligzdošanai un atpūtai migrācijas laikā. Īpaši piemērots ir Kaunatas ezers, kurā blīva virsūdens augu veģetācija mijas ar atklāta ūdens platībām un nodrošina kaijveidīgo putnu koloniju pastāvēšanu.

Meži aizņem lielu daļu no parka teritorijas. Lapu koku mežos ligzdo dzeņveidīgie putni — pelēkā dzilna (Picus canus), melnā dzilna (Dryocopus martius), kā arī retāk sastopamas dzeņu sugas — vidējais dzenis (Dendrocopus medius), baltmugurdzenis (Dendrocopos leucotos), un trīspirkstu dzenis (Picoides tridactylus).

Pļavās un laukos ligzdo grieze (Crex crex), brūnā čakste (Lanius collurio) un barojas mazais ērglis (Aquila pomarina). Kopumā nacionālā parka teritorijā dzīvo 44 Latvijā īpaši aizsargājamas putnu sugas, 18 no tām veidojami mikroliegumi.

Kopš 2004. gada Rāzna atzīta par Eiropas Savienības nozīmes putniem nozīmīgu vietu, pilnībā iekļaujot nacionālā parka teritoriju un 75 ha ārpus tās.

Rāznas nacionālajā parkā konstatētas 44 zīdītāju sugas, kas ir 72% no Latvijā sastopamo sugu kopskaita. No tām ar augstu dabas aizsardzības nozīmi ir lūsis, vilks, ūdrs un 9 sikspārņu sugas.

 Dižkoki 
Par dižkokiem uzskata sevišķi vecus un resnus kokus ar noteiktu apkārtmēru, mērot 1,3 metru augstumā no koka sakņu kakla. Nacionālā parka administrācija veic parka teritorijā augošo dižkoku un nākotnes dižkoku (kuru apkārtmērs ir par 10% mazāks nekā nepieciešams dižkoka statusa iegūšanai) apzināšanu. Līdz 2008. gadam tika konstatēti 16 dižkoki un 15 potenciālie (nākotnes) dižkoki. Lielākā daļa no tiem ir parastā liepa (Tilia cordata) (11 koki), parastais ozols (Quercus robur) (7 koki) un parastais osis (Fraxinus excelsior) (4 koki). Ievērojamus izmērus sasnieguši arī bērzi (3 koki), lapegles un baltie vītoli (pa 2 kokiem), kā arī kļava un priede.O. Leitāns Dižkoki Rāznas nacionālajā parkā: Rāznas nacionālā parka avīze. Rēzekne, 2008. gada oktobris Dižkoku apzināšanas darbs turpinās.

 Kultūrvēsture 
Saskaņā ar Kultūras ministrijas 1998. gada 29. oktobra rīkojumu Nr. 128 “Par valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstu” Rāznas nacionālā parka teritorijā atrodas kopumā 72 valsts aizsardzībā esoši kultūras pieminekļi, no tiem 48 ir valsts nozīmes un 23 vietējas nozīmes aizsargājami kultūras pieminekļiKultūras ministrijas rīkojums Nr.128 Par valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstu. Tie ir pilskalni, senkapi, muižu apbūve un atsevišķas ēkas, muižu parki, kulta vietas, lūgšanu nami un baznīcas.

Teritorijas kultūrvēsturiskās vērtības var izzināt Kroma kolnā, amatnieku darbnīcās, Andrupenes lauku sētā un Lūznavas muižā. Andrupenes lauku sēta ir ne tikai muzejs — 20. gadsimta ēku komplekss, bet arī Latgales kulinārā mantojuma tīkla dalībnieks.Muzejs „Andrupenes lauku sēta” Skatīts: 14.07.2025. Savukārt, ar dabas vērtībām iepazīstina Dabas izglītības centrs “Rāzna” Lipuškos un Jaundomes muižas vides izglītības centrs.Rāznas nacionālais parks Skatīts: 14.07.2025.

 Atsauces 

 Skatīt arī 
 Latvijas nacionālie parki

 Ārējās saites 
 Rāznas nacionālais parks www.latvia.travel
 Rāznas nacionālais parks, BirdLife International

Kategorija:Latvijas nacionālie parki
Kategorija:Latgale
Kategorija:Natura 2000
Kategorija:Andrupenes pagasts
Kategorija:Andzeļu pagasts
Kategorija:Kaunatas pagasts
Kategorija:Lūznavas pagasts
Kategorija:Mākoņkalna pagasts
Kategorija:Ezernieku pagasts
Kategorija:Putniem nozīmīgās vietas Latvijā