Vitebska

Vitebska (), arī Vicjebska un Vicebska (), ir pilsēta Baltkrievijas ziemeļaustrumos pie Daugavas, Vitebskas apgabala centrs. Krievijas Impērijas laikā pilsēta bija Vitebskas guberņas centrs.

Pilsēta nosaukta par godu tai cauri tekošai Daugavas pietekai — Vicbai.

Pēc valodnieka Vladimira Toporova uzskata, upes nosaukums ir baltu cilmes un sastāv no zilbēm Vid-up, kas lietuviešu un latviešu valodā nozīmē vienu un to pašu — vidus.В. Н. Топоров Балтийский элемент в гидронимии Поочья II // Балто-славянские исследования 1989. — С. 63-64.

 Vēsture 
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1021. gadā, tomēr par pilsētas dzimšanas gadu tiek uzskatīts 974. gads (arī 914., 947.),Шишанов В. 974, 947 или 914? // Витебский проспект. 2005. № 45. 10 нояб. С.3. kad Kijivas Krievzemes kņaziene Olga dibinājusi pilsētu kriviču apmetnes vietā.

Vitebska 12. gadsimtā ietilpa neatkarīgajā Polockas kņazistē un bija tirdzniecības centrs ceļā starp Baltijas un Melno jūru. 13. gadsimta vidū Vitebskas kņazi nokļuva Smoļenskas kņazu atkarībā. 1274. gadā Zelta Ordas hans Mengu-Timurs padarīja Smoļenskas kņazu Gļebu Rostislaviču par savu vasali un arī Vitebska bija spiesta maksāt meslus Zelta Ordas mongoļu valdniekiem.

1320. gadā to iekļāva Lietuvas Dižkunigaitijā, bet 1569. gadā — Polijas-Lietuvas valstī. 1597. gadā Vitebskai piešķīra Magdeburgas tiesības. Pēc  Polijas—Lietuvas kopvalsts dalīšanas 1772. gadā Vitebsku anektēja Krievijas Impērija.

Krievijas impērijas sastāvā Vitebska kļuva par ievērojamu ebreju centru, 20. gadsimtā sākumā to bija vairāk kā puse no pilsētas iedzīvotājiem. No 1892. līdz 1919. gadam Vitebskā darbojās Jehudas Pena (dzīvojis arī Daugavpilī un Rīgā) ebreju mākslas skola. Pena skolnieku vidū bija Els Ļisickis, Marks Šagāls un Osips Zadkins. Kopš 1921. gada Vitebska bija Baltkrievijas PSR sastāvā, Otrā pasaules kara laikā Vitebskas veco apbūvi nopostīja. Kopš 1991. gada Baltkrievijas Republikas sastāvā.

 1912. gada fotogrāfijas 
Pirms 1812. gada kara simtgades krievu fotogrāfs Sergejs Prokudins-Gorskis Krievijas impērijas ķeizara Nikolaja II uzdevumā 1912. gada vasarā fotografēja vietas (arī Vitebsku), kas bija saistītas ar Napoleona karagājienu Krievijā. Šim nolūkam viņam piešķīra ar fotolaboratoriju aprīkotu dzelzceļa vagonu.

 Cilvēki 

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir baltkrievi (80,47 %), krievi (12,67%). Pēc reliģiskās piederības — apmēram 80% no ticīgajiem ir pareizticīgie.

Vitebskas mākslas skolā mācījušies Els Ļisickis, Marks Šagāls un Osips Zadkins. Vēlāk par mākslas pasniedzēju strādājis Kazimirs Maļevičs.

Vitebskā dzimuši:
 Žoress Alfjorovs (Жорес Иванович Алфёров, 1930) — krievu fiziķis;
 Aleksandrs Beļavskis (1964) — Latvijas hokejists;
 Isers Harels (1912—2003) — Izraēlas drošības dienestu vadītājs;
 Sjarhejs Korniļenka (Сяргей Карніленка, 1983) — futbolists;
 Sjarhejs Ļahovičs (Сяргей Ляховіч, 1976) — bokseris;
 Dzmitrijs Markavs (Дзмітрый Маркаў, 1974) — kārtslēcējs;
 Vitaļs Radzivonavs (Віталь Радзівонаў, 1983) — futbolists;
 Braņislavs Samoilavs (Браніслаў Самойлаў, 1985) — riteņbraucējs;
 Iļja Smirins (Илья Юльевич Смирин, 1968) — Izraēlas šahists;
 Tamāra Tiškeviča (Тамара Андреевна Тышкевич, 1931—1997) — padomju lodes grūdēja;
 Immanuils Veļikovskis (Иммануил Великовский/Immanuel Velikovsky, 1895—1979) — amerikāņu psihoanalītiķis/vēsturnieks;
 Osips Zadkins (Ossip Zadkine, 1890—1967) — franču tēlnieks.
 Artūrs Dimiters (1915—1986), padomju un latviešu teātra un kino aktieris.

 Sports 
Baltkrievijas augstākajā futbola līgā spēlē Vitebskas komanda FK Vicebsk.

 Literatūra 
 Shishanov V. A. Vitebsk Museum of Modern Art: history of creation and collection. 1918-1941. - Minsk: Medisont, 2007. - 144 p.   
 Любезный мне город Витебск…. Мемуары и документы. Конец XVIII — начало XIX в. / Вступ. ст., науч., коммент., сост., публ. В. А. Шишанова. Мн.: Асобны Дах, 2005. 40 с.  

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Vitebskas pašvaldības mājaslapa  
 Tūrisma objekti Vitebskā 

Kategorija:Baltkrievijas pilsētas
Kategorija:Vitebskas apgabals