Frideriks Šopēns

Frideriks Francišeks Šopēns () jeb Frederiks Fransuā Šopēns (; dzimis , miris ) bija poļu komponists un klavieru virtuozs, viens no ievērojamākajiem Rietumu mūzikas romantisma laikmeta pārstāvjiem un centrāla figūra 19. gadsimta klaviermūzikas vēsturē. Viņa daiļrade ieņem īpašu vietu Rietumu mūzikas kultūrā, jo tā apvieno augstu profesionālo meistarību, individuālu muzikālo valodu un izteikti lirisku izteiksmi. Šopēns tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem komponistiem, kura radošais mantojums pārsvarā veltīts klaviermūzikai, īpaši soloklavierēm, vienlaikus būtiski paplašinot šī instrumenta mākslinieciskās un tehniskās izteiksmes iespējas. Friderikam Šopēnam bija izšķiroša loma klaviermūzikas attīstībā, jo viņš radīja jaunu pianisma estētiku, kas balstīta uz smalku tembrālo niansētību, elastīgu ritmiku, bagātinātu harmonisko valodu un dziedošu melodisko stilu. Viņa darbi — noktirnes, prelūdijas, etīdes, balādes, skerco, valši un sonātes — ievērojami pārsniedza iepriekšējo tehnisko un izteiksmes robežu līmeni, vienlaikus saglabājot formālu koncentrētību un poētisku raksturu. Īpaši nozīmīgas ir Šopēna etīdes, kurās virtuozitāte apvienota ar augstvērtīgu muzikālo saturu. Tās kļuvušas par būtisku gan koncertrepertuāra, gan pianistu pedagoģijas sastāvdaļu un ietekmējušas turpmāko klavieru tehnikas attīstību.

Nozīmīgs Šopēna daiļrades aspekts ir poļu nacionālās identitātes klātbūtne. Lai gan lielāko dzīves daļu komponists pavadīja ārpus Polijas — īpaši Parīzē pēc pārcelšanās 1830. gados —, viņa darbos bieži sastopama poļu tautas deju stilizācija, visizteiktāk mazurkās un polonēzēs. Šajos skaņdarbos poļu deju ritmi un intonācijas kalpo ne tikai kā muzikāla forma, bet arī kā simboliska poļu kultūras, vēstures un patriotisma izpausme. Tādējādi Frideriks Šopēns nostiprinājis savu vietu ne vien Eiropas, bet arī pasaules mūzikas vēsturē kā komponists, kura daiļrade vienlaikus ir individuāli liriska un nacionāli nozīmīga.

 Agrīnā dzīve un izglītība 
Frideriks Francišeks Šopēns piedzima Mazovijā, Želazova Volas ciemā netālu no Varšavas, toreizējās Varšavas hercogistes teritorijā. Par viņa dzimšanas datumu avotos pastāv zināmas atšķirības. Pats komponists un ģimenes tradīcija parasti norāda , savukārt kristību dokumentos minēts . Šopēns tika kristīts  Brohuvas draudzes baznīcā. Tēvs Nikolā Šopēns (Nicolas Chopin, 1771–1844) bija franču izcelsmes emigrants, kurš Polijā strādāja par mājskolotāju aristokrātu ģimenēs un vēlāk kļuva par franču valodas pasniedzēju Varšavā, savukārt māte Tekla Justina Kšižanovska (1782–1861) bija poļu izcelsmes un muzikāli izglītota, pratusi spēlēt klavieres. 1810. gada rudenī ģimene pārcēlās uz Varšavu. Šī izglītotā un kulturālā ģimenes vide veicināja Friderika agrīno saskari ar mūziku, literatūru un valodām, kas vēlāk atspoguļojās viņa plašajā estētiskajā redzeslokā. Šopēna muzikālās spējas kļuva pamanāmas ļoti agri. Jau pirmsskolas vecumā viņš sāka spēlēt klavieres, demonstrējot izcilu muzikālo atmiņu, tehnisko tvērienu un improvizācijas dotības. Ap 1816. gadu viņš uzsāka pirmās profesionālās klavierstundas pie čehu izcelsmes pedagoga Vojčiha Živnija (Vojtěch Živný), pie kura mācījās līdz 1822. gadam. Živnijs iepazīstināja Šopēnu ar Johana Sebastiāna Baha un Volfganga Amadeja Mocarta mūziku, veidojot stabilu klasiskās formas un polifonās domāšanas pamatu. Jau bērnībā Šopēns sāka komponēt. Kā vieni no pirmajiem darbiem minēti polonēžu mēģinājumi, bet 1817. gada beigās tika publicēta “Polonēze sol minorā”, kas uzskatāma par agrīnu publisku apliecinājumu komponista talantam. Septiņu gadu vecumā tapušo skaņdarbu publicēšana bija ārkārtīgi reta parādība, un laikabiedri Šopēnu bieži raksturoja kā brīnumbērnu.

Vispārējo izglītību Šopēns ieguva Varšavas licejā (1823–1826), kas bija viena no nozīmīgākajām vidējās izglītības iestādēm Polijā. Paralēli tam viņš guva arī pirmo publisko koncertpieredzi.  Šopēns piedalījās labdarības koncertā Radzivilu pilī Varšavā, kur atskaņoja Vojteha Jiroveca klavierkoncertu sol minorā. Šis notikums bieži minēts kā viens no pirmajiem dokumentētajiem viņa publiskajiem priekšnesumiem bērnībā. Profesionālās mūzikas studijas Šopēns turpināja 1826. gada rudenī, iestājoties Varšavas Galvenajā mūzikas skolā, kas darbojās kā Varšavas Universitātes struktūra un bija saistīta ar konservatorijas tradīciju. Šeit viņš studēja kompozīciju un kontrapunktu pie komponista un pedagoga Juzefa Elsnera (Józef Elsner), kurš īpaši uzsvēra audzēkņa individuālā stila attīstību. Elsners savos atzinumos 1827.–1828. gadā izcēla Šopēna “apbrīnojamo talantu” un radošo oriģinalitāti. Paša Šopēna vēstules liecina par regulārām nodarbībām “stingrajā kontrapunktā” un paralēlu humanitāro lekciju apmeklēšanu, kas raksturo viņa izglītību kā plašu un akadēmiski orientētu.

Šajā agrīnajā periodā tapušie klavierdarbi, kamermūzikas kompozīcijas un pirmie koncertžanra mēģinājumi apliecināja strauju māksliniecisko briedumu. 1820. gadu vidū Šopēna publiskie panākumi jau bija saistīti arī ar paša skaņdarbu atskaņošanu un publicēšanu. 1825. gadā dokumentēta improvizēšana uz aeolopantaleona un Rondo op. 1 izdošana. Šie sasniegumi nostiprināja viņa reputāciju Varšavas mūzikas vidē un sagatavoja pamatu turpmākajai starptautiskajai karjerai. 1829. gadā lielus panākumus guva Šopēna divi koncerti Vīnes operā.

 Emigrācija un dzīve Parīzē 
1830. gadā Frideriks Šopēns atstāja Varšavu un Poliju, sākotnēji dodoties uz Vīni ar nolūku turpināt koncertdarbību un pilnveidot profesionālo karjeru Eiropā. Pēc ziņām par 1830.–1831. gada Novembra sacelšanos pret Krievijas Impērijas varu un tās apspiešanu politiskā situācija dzimtenē būtiski mainījās, un Šopēns Polijā vairs neatgriezās, kļūstot par politisko emigrantu. Pēc ieilgušas uzturēšanās Vīnē viņš 1831. gadā nolēma doties uz Parīzi. Saskaņā ar Parīzes policijas ceļotāju reģistriem viņa ierašanās datums Parīzē tiek norādīts kā . Šopēns iekļāvās poļu politisko emigrantu aprindās, kas pazīstamas kā tā sauktā “Lielā emigrācija”. 1830. gados Parīze bija viens no nozīmīgākajiem Eiropas mūzikas, mākslas un intelektuālās dzīves centriem, piedāvājot plašas iespējas radošai un profesionālai attīstībai. Šeit Šopēns relatīvi īsā laikā nostiprinājās kā pianists, komponists un augsti novērtēts privātskolotājs. Viņa publiskās atpazīstamības pieaugumā nozīmīga loma bija Parīzes debijas koncertam Salle Pleyel telpās 1832. gada februārī. Saglabājušās programmas liecina, ka koncerts notika . Drīz pēc tam iepazīšanās ar Rotšildu dzimtas aprindām pavēra Šopēnam piekļuvi turīgajai publikai un privātajiem saloniem, kas kļuva par būtisku viņa profesionālās dzīves ikdienu.

Parīzē Šopēns pakāpeniski iekļāvās pilsētas muzikālajā vidē, kurai bija raksturīga intensīva koncertdzīve, aktīva izdevējdarbība un augsti attīstīta privātā muzicēšana. Atšķirībā no daudziem laikabiedriem viņš reti uzstājās lielās koncertzālēs, dodot priekšroku komponēšanai, pedagoģiskajam darbam un muzicēšanai šaurākai, uzmanīgai un izsmalcinātai auditorijai. Viņa klavierspēle tika augstu vērtēta par smalku niansētību, elastīgu dinamiku un poētisku izteiksmi, kas īpaši atbilda Parīzes romantisma laikmeta estētiskajām gaumēm. Šopēna dzīve Parīzē bija cieši saistīta ar plašu kontaktu loku. Viņš uzturēja profesionālas un personiskas attiecības ar ievērojamiem komponistiem un mūziķiem, tostarp Ferencu Listu, Ektoru Berliozu, Robertu Šūmani, kā arī īslaicīgāk ar Vinčenco Bellīni un Fēliksu Mendelszonu. Viņa tuvāko draugu lokā ietilpa arī Julians Fontana, bet mākslinieku un intelektuāļu vidē — gleznotājs Ežēns Delakruā un dziedātāja Polina Viardo, kas regulāri apmeklēja Šopēna mājokli un muzicēšanas vakarus.

Īpaša nozīme Šopēna personīgajā un radošajā dzīvē bija attiecībām ar rakstnieci Žoržu Sandu, kuras intelektuālā vide un emocionālais atbalsts ietekmēja gan viņa ikdienu, gan daiļradi. Būtiska Šopēna karjeras sastāvdaļa Parīzē bija salonu kultūra. Aristokrātu un turīgās buržuāzijas privātie saloni nodrošināja vidi, kurā viņš varēja muzicēt sev vispiemērotākajos apstākļos — nelielās telpās un klausītāju lokā, kas spēja novērtēt viņa smalko interpretācijas mākslu. Šie saloni kalpoja gan kā koncerttelpa, gan kā sociālo un profesionālo sakaru veidošanas vieta, nodrošinot prestižu, ienākumus no mācīšanas un nostiprinot Šopēna unikālo statusu Parīzes kultūras dzīvē un viņa ilgstošo ietekmi uz klaviermūzikas attīstību.

 Nāve 
Jau 1830. gadu sākumā izpaudās Šopēna slimība — tuberkuloze —, kas progresēja, un  Parīzē Šopēns mira 39 gadu vecumā. Apglabāts Perlašēza kapsētā Parīzē, bet sirds pēc komponista vēlmes apglabāta Svētā Krusta baznīcā Varšavā.

 Šopēna mūzika 
Frideriks Šopēns radījis skaņdarbus gandrīz vienīgi klavierēm (ir arī dziesmas un kameransambļi, kā arī vairāki darbi klavierēm ar orķestri). Daži no skaņdarbiem kļuvuši par rietumu kultūras ikonām, piemēram, Šopēna sēru maršs (otrās klaviersonātes trešā daļa). Visiecienītākie Šopēna mūzikas žanri bija miniatūras: etīdes, mazurkas, prelūdijas, noktirnes, polonēzes un valši. Ir arī apjomīgākas kompozīcijas: sonātes, balādes, fantāzija, barkarola. Abi Šopēna klavierkoncerti ir gandrīz visu starptautisko pianistu konkursu repertuārā.

 Piemiņa un kultūras ietekme 
Šopēna vārdā ir nosaukts pianistu konkurss Varšavā (Starptautiskais Friderika Šopēna pianistu konkurss), kas notiek kopš 1927. gada reizi piecos gados, Varšavas Šopēna lidosta, kas ir Polijas lielākā lidosta, asteroīds.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 www.chopinmusic.net (angliski un franciski)
 www.chopinproject.com (angliski)
 F.Šopēna institūts (poliski un angliski) 

Kategorija:1810. gadā dzimušie
Kategorija:1849. gadā mirušie
Kategorija:Mazovijas vojevodistē dzimušie
Kategorija:Poļu komponisti
Kategorija:Polijas pianisti
Kategorija:Franču komponisti
Kategorija:Romantisma komponisti