Okupācija

Okupācija () nozīmē citas valsts sagrābšanu ar bruņotu (vardarbīgu, militāru) spēku un savas pārvaldības ieviešana tajā. Okupācijas juridiskais skaidrojums tika noformulēts 1907. gada Hāgas konvencijā. Saskaņā ar konvencijas 42. pantu, teritorija ir okupēta, kad tā ir pakļauta naidīgas armijas faktiskai pārvaldei. Okupācija aptver tikai to teritoriju, kur šāda pārvalde ir noteikta un var tikt īstenota.

 Jēdziena skaidrojums 
Hāgas, kā arī vēlākā Ceturtā Ženēvas konvencija (GCIV), kura tika pieņemta 1949. gadā, līdz ar citiem tiesību dokumentiem veido karadarbības starptautisko tiesisko bāzi, kuras pamatā bez okupācijas ir izskaidroti arī tādi jēdzieni kā agresija, ekspansija, aneksija u.c., kā arī to savstarpējā saistība. Tika noteikti okupējošās, kā arī citu militārajā konfliktā iesaistīto pušu (ja tādas ir) darbības un rīcības nosacījumi okupētajā teritorijā. Galvenā uzmanība šajos dokumentos tika pievērsta okupētās teritorijas iedzīvotāju tiesību aizsardzībai. Piemēram, GCIV 48. pantā noteikts aizliegums okupācijas varai vardarbīgi izvest (deportēt) cilvēkus no okupētās teritorijas uz savu vai citu valstu teritoriju. Tāpat aizliegts arī ievest okupētajā teritorijā cilvēkus no savas teritorijas.

Izšķir arī citus okupācijas veidus. Tā, okupācija var būt militāra, bet nevardarbīga. Pastāv arī okupācijas piemēri, kuri tiek uzskatīti par strīdīgiem, tas ir, - vai šajos gadījumos okupācijas apzīmējums ir vai nav piemērojams.
Atšķirībā no vardarbīgas militāras okupācijas, nevardarbīga militāra okupācija ir tāda, kurā nav konstatējamas Hāgas konvencijā minētās pazīmes.

 Okupācijas izbeigšana 
Hāgas konvencijas (1907) 42. pants noteic, ka „teritorija tiek uzskatīta par okupētu, ja tā faktiski atrodas ienaidnieka armijas varā. Okupācija attiecas tikai uz teritoriju, kurā šāda vara ir iedibināta un var tikt īstenota.” Šī definīcija nosaka okupācijas faktisko raksturu, uzsverot efektīvas varas īstenošanu kā centrālo kritēriju. Tomēr būtiski sarežģītāks ir jautājums par okupācijas izbeigšanas kritērijiem, jo starptautiskie tiesību akti tos detalizēti neregulē. Atšķirībā no okupācijas iestāšanās pazīmēm, kas ir salīdzinoši skaidri formulētas, okupācijas izbeigšanās juridiskās robežzīmes paliek atvērtas interpretācijai.

Tradicionālajā starptautisko tiesību doktrīnā tika uzskatīts, ka okupācija beidzas tad, kad okupējošais spēks brīvprātīgi pamet attiecīgo teritoriju vai tiek militāri izspiests. Tomēr mūsdienu starptautiskajā tiesību zinātnē arvien biežāk tiek uzsvērts, ka vien fiziska sauszemes spēku klātbūtnes pārtraukšana ne vienmēr nozīmē okupācijas izbeigšanos. Lēmumu par okupācijas pastāvēšanu vai izbeigšanos nosaka plašāks efektīvās kontroles kritērijs, kas ietver arī netiešas varas mehānismus – piemēram, spēju kontrolēt robežas, gaisa un jūras telpu, iedzīvotāju pārvietošanās brīvību, preču plūsmu un būtiskus valsts pārvaldes aspektus.

Šī jautājuma problemātika īpaši saasinājās pēc Izraēlas karaspēka izvešanas no Gazas joslas 2005. gadā. Lai gan Izraēla de iure paziņoja par okupācijas izbeigšanu, de facto tā saglabāja kontroli pār lielāko daļu sauszemes robežas, kā arī pilnīgu kontroli pār gaisa telpu un jūras piekļuvi. Tas radīja starptautisku diskusiju par to, vai okupācijas statuss var turpināties arī bez tiešas militārās klātbūtnes teritorijā, ja okupējošais spēks saglabā noteicošu ietekmi pār teritorijas būtiskākajām dzīves un drošības jomām.

 Islandes piemērs 

Kā piemēru var minēt ASV Islandes nevardarbīgu okupāciju 1941. gada 7. jūlijā. Šī okupācija saglabājās visa Otrā pasaules kara laikā ar mērķi nodrošināt sabiedroto aviācijas un transporta kuģu bāzēšanos Atlantijas okeānā. Tā tika uzskatīta par nevardarbīgu okupāciju tādēļ, ka ASV okupācijas karaspēks attiecībā pret Islandi netika klasificēts kā naidīgs vai naidīgas valsts karaspēks. Tā klātbūtne Islandē bija nepieciešama, lai nepieļautu tās militāru, vardarbīgu okupāciju no nacistiskās Vācijas puses, kā arī lai nodrošinātu karaspēka un materiālās piegādes sabiedroto frontei Eiropā no ASV.

 Baltijas valstu piemērs 

Kā militāras, vardarbīgas okupācijas piemēri tiek minēti Vācijas Impērijas  teritoriju okupācija Pirmā pasaules kara laikā, nacistiskās Vācijas virknes Eiropas valstu teritoriju okupācija Otrā pasaules kara laikā, PSRS Latvijas pirmā okupācija 1940.-1941. gadā, nacistiskās Vācijas Latvijas  okupācija 1941.-1945. gadā, PSRS otrā Latvijas okupācija 1944.-1945. gadā un citi.

Tiesa, oficiālā Krievijas politika, atšķirībā no Latvijas,Feldmanis I. Latvijas okupācija: vēsturiskie un starptautiski tiesiskie aspekti mfa.gov.lv ASVBušs: ASV atceras Baltijas valstu okupāciju , 07.05.2005. un Rietumeiropas,Andrejevs G. Okupācija starptautiski atzīta jau sen , "Diena", 27.04.2002. neuzskata 1940. un 1944.-1945. gadu notikumus par Baltijas valstu okupāciju.Presidential aide: the term "occupation" inapplicable for Baltic States , 05.05.2005. 
Arī pirms Baltijas valstu neatkarības atjaunošanas domas dažādām valstīm — kā sociālistiskajām, tā arī kapitālistiskajām — dalījās.Мялксоо Л. Советская аннексия и государственный континуитет: международно-правовой статус Эстонии, Латвии и Литвы в 1940—1991 гг. и после 1991 г.  Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005 — стр. 149—154 (krieviski)

Akadēmiskajā zinātnē tiek izteikti pretēji viedokļi.Черниченко С. В. Об “оккупации” Прибалтики и нарушении прав русскоязычного населения  "Международная жизнь", 08.2004.Stranga A. Latvijas okupācija un iekļaušana PSRS (1940–1941)  (krieviski) Centrālās izlūkošanas pārvaldes interneta portālā tiek lietots termins "aneksija".The World Factbook - Latvia  (angliski)

 Skatīt arī 

 Aneksija
 Militārā intervence
 Paplašināšanās
 Satelītvalsts
 Marionešu valsts

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Hāgas 1907. gada konvencija par sauszemes kara likumiem un paražām: krieviski un angliski

Kategorija:Militārisms
Kategorija:Starptautiskās tiesības