Polija

Polija (), oficiāli Polijas Republika (Rzeczpospolita Polska), ir viennacionāla valsts Centrāleiropā, kas robežojas ar Vāciju rietumos, Čehiju un Slovākiju dienvidos, Ukrainu un Baltkrieviju austrumos, un Lietuvu un Krieviju (Kaļiņingradas apgabalu) ziemeļaustrumos. Ziemeļos tās krastus apskalo Baltijas jūra, kur Polijai ir jūras robeža ar Zviedriju un Dāniju. Polijas kopējā platība ir 312 696Główny Urząd Statystyczny, dane za rok 2018, stan na 01.01.2018Bankier.pl, Powierzchnia Polski wzrosła o 1643 ha km², un tā ir 69. lielākā valsts pasaulē un 9. lielākā valsts Eiropā. Valstī dzīvo vairāk nekā 38 miljoni iedzīvotāju, Polija ir piektā visblīvāk apdzīvotā valsts Eiropas Savienībā. Lielākās pilsētas ir Polijas galvaspilsēta Varšava, vēsturiskā galvaspilsēta Krakova un Lodza.

Pirmo Polijas valsti izveidoja poļānu kņazs Meško, kurš 966. gadā pieņēma kristietību, viņa dēls Boļeslavs 1025. gadā kronēja sevi par Polijas karali. 1569. gadā Polijas Karaliste apvienojās ar Lietuvas lielkņazisti un izveidoja Polijas-Lietuvas ūniju. Šī savienība izjuka 1795. gadā, un Polija tika sadalīta starp Krieviju, Prūsiju un Austriju. 1918. gadā pēc Pirmā pasaules kara Polija atguva neatkarību, bet to atkal zaudēja Otrajā pasaules karā, kad Poliju okupēja nacistiskā Vācija un Padomju Savienība. 1944. gadā Polijā tika atjaunota neatkarība, bet izveidotā Polijas Tautas Republika bija sociālistiska Padomju Savienības satelītvalsts, kurā valdīja komunistiskā partija. 1980. gadā Polijā aizsākās Austrumeiropas atbrīvošanās no komunistu varas un 1989. gadā šeit notika pirmās brīvās vēlēšanas pēckara gados, valsti neoficiāli sāka dēvēt par "Trešo Polijas Republiku".

Mūsdienās Polijā ir parlamentāra demokrātija. Polija ir Eiropas Savienības, NATO, ANO, ESAO, PTO un citu starptautisku organizāciju dalībvalsts.

 Etimoloģija 
Ir vairākas teorijas par to, kā ir cēlies poļu pašnosaukums Polska. Saskaņā ar vienu no visplašāk izplatītākajām teorijām, Polijas nosaukums ir cēlies no poļanu (polanie) cilts nosaukuma, kas tulkojumā nozīmē "klajumu ļaudis". Viņi dzīvoja Lielpolijas reģionā. Agrāk Polija bija zināma arī ar latīņu nosaukumiem Terra Poloniae ("Polijas zeme") un Regnum Poloniae ("Polijas Karaliste").

Persieši un lietuvieši Poliju attiecīgi dēvē par Lachistan un Lenkija. Šis nosaukums ir cēlies no Mazpolijā dzīvojošās cilts nosaukuma lędzianie.

 Vēsture 

Mūsu ēras pirmajā gadu tūkstotī Polijas teritoriju apdzīvoja vairākas rietumslāvu ciltis. 10. gadsimtā poļānu zemes, kas atradās starp Odru, Vislu un Bugu, apvienojās. 966. gadā Pjastu dinastijas poļānu ķēniņš Meško I pieņēma katolismu kā valsts oficiālo reliģiju. 1025. gadā Polija tika pasludināta par karalisti. 12. gadsimts bija feodālās sadrumstalotības periods, kad Polijas teritorijā izveidojās vairākas sīkas, gandrīz pilnīgi neatkarīgas kņazistes. 13. gadsimtā valstij uzbruka Batija un Zelta Ordas hanu karapulki.

1320. gadā Polijas karalis Vladislavs I atkal apvienoja valsti. 1386. gadā starp Poliju un Lietuvas lielkņazisti tika noslēgta Krēvas ūnija. Lietuvas lielkņazs Jagailis kļuva par Polijas karali Vladislavu II, aizsākot Jagellonu dinastiju. 1569. gadā saskaņā ar Ļubļinas ūniju Polijas un Lietuvas lielkņaziste izveidoja vienu Polijas-Lietuvas valsti. Tā kļuva par vienu no lielākajām valstīm Eiropā. Valsts īpatnība bija tās iekārta — muižnieku demokrātija ar ievēlējamu karali.

16. un 17. gadsimtā Polija vairākkārt karoja ar Zviedriju, Krieviju, Brandenburgu un Osmaņu impēriju. Sākot no 17. gadsimta vidus, karos ar Zviedriju un Krieviju valsts novājinājās, un nonāca apkārtējo valstu ietekmē. 1791. gadā Polijā tika pieņemta viena no pirmajām pasaules konstitūcijām.

Trīs Polijas-Lietuvas dalīšanu (1772., 1793. un 1795. gadā) rezultātā Polija pazuda no pasaules kartes kā neatkarīga valsts uz 123 gadiem. Tā tika sadalīta starp Krieviju, Prūsiju un Austriju. Notika daudzas poļu sacelšanās, bet valsts neatkarība tika atjaunota tikai pēc Pirmā pasaules kara Juzefa Pilsudska vadībā.

1926. gada maijā J. Pilsudskis puča rezultātā nodibināja Polijā autoritāru režīmu.

Otrais pasaules karš Eiropā sākās ar Vācijas iebrukumu Polijā 1939. gada 1. septembra rītā. 17. septembrī, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā no austrumiem, un līdz 6. oktobrim abi agresori bija okupējuši valsti pilnībā.

Cīņai par neatkarību poļi izveidoja Polijas pagrīdes valsti ar paralēlām pārvaldes struktūrām.

Pēc kara 1944. gadā Polija tika atjaunota kā neatkarīga sociālistiska Polijas Tautas Republika ar komunistisko partiju pie varas. Polija bija PSRS satelītvalsts un viena no vadošajām Varšavas pakta valstīm. Bijušās Polijas austrumu teritorijas palika PSRS sastāvā, bet, pamatojoties uz Jaltas un Potsdamas konferenču lēmumiem, Polijai piešķīra bijušās Vācijas austrumu teritorijas un daļu no Austrumprūsijas.

1978. gada 16. oktobrī polis Karols Vojtila kļuva par pāvestu Jāni Pāvilu II.

1980. gada septembrī Gdaņskā tika nodibināta arodapvienība Solidaritāte, kuras uzsāktā cīņa par valsts demokratizāciju tiek vērtēta kā sociālisma norieta sākums Austrumeiropā. Pamatojoties uz Apaļā galda lēmumiem 1989. gadā Polijā notika pirmās brīvās vēlēšanas pēc Otrā pasaules kara.

1999. gadā Polija iestājās NATO, bet 2004. gada 1. maijā — Eiropas Savienībā.

Ģeogrāfija
Polija atrodas Centrāleiropā. Tā ir liela valsts, kuras platība ir 312 679 km² (69. vieta pasaulē, 9. vieta Eiropā). Polijas teritorijas lielāko daļu aizņem zemienes (ziemeļu un centrālajos rajonos). Ziemeļos Poliju apskalo Baltijas jūra, kuras piekraste ir zema un smilšaina. Ziemeļos ir pauguru un morēnu reljefa josla ar daudziem ezeriem, piemēram, Mazuru un Pomožes ezeru augstiene. Centrālajos rajonos rietumu-austrumu virzienā stiepjas Lielpolijas un Mazovijas-Podlases zemienes. Dienvidos no tām atrodas Silēzijas, Mazpolijas un Ļubļinas augstienes, kuras sadala Vislas ieleja. Gar Polijas dienvidu robežu stiepjas kalni — Sudeti, Karpati, Beskidi un Besčadi. Augstākā virsotne ir Risi kalns (2499 m) Tatros uz Slovākijas robežas. Polijā ir biezs upju tīkls, lielākās no tām ir Visla un Odera. Ezeri pārsvarā atrodas valsts ziemeļos. Lielākie ezeri ir Sņardvijs un Mamrijs. Meži aizņem aptuveni 30% no Polijas teritorijas. Īpaši daudz meži ir kalnos un valsts rietumos un ziemeļos. Polijas robežas garums ir 3528 km, no kuriem sauszemes robežas garums ir 3054 km, bet jūras robežas — 528 km. Polijas robežu garums ar citām valstīm ir šāds:
 Krievija 206 km
 Lietuva 103 km
 Baltkrievija 416 km
 Ukraina 528 km
 Slovākija 539 km
 Čehija 790 km
 Vācija 467 km

 Klimats 
Polijai raksturīga relatīvi silta vasara un auksta ziema. Valsts ģeogrāfiskais novietojums ir tāds, ka tās klimatu ietekmē dažādas gaisa masas un atmosfēras frontes, tāpēc laikapstākļi Polijā ir nepastāvīgi un mainīgi. Aukstākais arktiskais gaiss no Krievijas un Skandināvijas valsts teritorijā sastopas ar siltajām gaisa masām, kas plūst no rietumiem. Daži teic, ka Polijā ir seši gadalaiki, jo pavasaris un rudens tiek sadalīti vēl divos laikapstākļu ziņā atšķirīgos periodos katrs. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir apmēram 600 mm, bet teritoriāli tas atšķiras. Zemienes valsts vidienē gadā saņem apmēram 450 mm nokrišņu, bet kalnu rajoni — dažkārt pat vairāk nekā 1450 mm. Ziemā sniega sega klāj lielāko daļu Polijas kalnu apgabalu un apmēram pusi no līdzenuma.

 Administratīvais iedalījums 

16 vojevodistes (vēsturiskais latviešu nosaukums — vaivadijas) (województwo)
 apriņķi (powiat), iedalās 65 pilsētās ar apriņķa tiesībām (powiat grodzki) un 308 lauku apriņķos (powiat ziemski)
 2478 gminas (gmina), iedalās lauku gminās (gmina wiejska), gminās ar pilsētu (gmina miejsko-wiejska) un pilsētās ar gminas tiesībām (gmina miejska)..

 Vojevodiste  Admin. centrs  Platība (km²)  Iedzīvotāji Kujāvijas-Pomožes vojevodiste  Bidgošča un Toruņa  17969  2066136 Lejassilēzijas vojevodiste  Vroclava  19946  2884248 Lielpolijas vojevodiste  Poznaņa  29826  3374653 Lodzas vojevodiste  Lodza  18219  2571534 Lubušas vojevodiste  Gožova Velkopolska un Zelona Gura  13985  1008424 Ļubļinas vojevodiste  Ļubļina  25155  2175251 Mazovijas vojevodiste  Varšava  35579  5164612 Mazpolijas vojevodiste  Krakova  15108  3267731 Opoles vojevodiste  Opole  9412  1044346 Piekarpatu vojevodiste  Žešova  17844  2096971 Podlases vojevodiste  Bjalistoka  20180  1197610 Pomožes vojevodiste  Gdaņska  18293  2201069 Rietumpomožes vojevodiste  Ščecina  22896  1693533 Silēzijas vojevodiste  Katovice  12334  4676983 Sventokšiskas vojevodiste  Kelce  11672  1281796 Varmijas-Mazūrijas vojevodiste  Olština  24192  1427091

 Politika 

Polija ir demokrātiska parlamentāra republika, tomēr prezidentam ir zināma ietekme uz politikas veidošanu. Pašreizējā konstitūcija pieņemta 1997. gadā.

Polijas valsts galva ir prezidents (Prezydent Rzeczypospolitej Polskiej), kuru ievēl vispārējās vēlēšanās. Ja pirmajā vēlēšanu kārtā kāds no kandidātiem netiek ievēlēts ar absolūtu balsu vairākumu, tiek rīkota otrā vēlēšanu kārta, kurā piedalās divi kandidāti, kuri ieguvuši visvairāk balsu. Prezidenta vēlēšanas notiek ik pēc pieciem gadiem.

Likumdevēja vara ir divpalātu parlaments — apakšpalāta — Seims (Sejm) (460 deputāti) un augšpalāta — Senāts (Senat). Seimu ievēl tiešās proporcionālās vēlēšanās pēc D'Honda metodes, bet Senātu ievēl pēc retāk sastopamā bloku balsošanas (plurality bloc voting) principa. Lai iekļūtu parlamentā, noteikta 5% vēlēšanu barjera. Vēlēšanas notiek ik pēc četriem gadiem. Pēdējās notika 2023. gadā. Īpašos gadījumos abas palātas notur kopīgas sēdes, tad šis likumdošanas orgāns saucas — Nacionalā asambleja (Zgromadzenie Narodowe).

Polijas izpildvara ir Ministru kabinets (Rada Ministrów) ar premjerministru (Prezes Rady Ministrów) vadībā. Formāli Ministru prezidentu ieceļ Polijas prezidents pēc saviem ieskatiem, tomēr parasti tas ir tās partijas pārstāvis, kurai ir vairākums Seimā.

Tiesu varas augstākais orgāns Polijā ir Augstākā tiesa (Sąd Najwyższy) un Konstitucionālā tiesa (Trybunał Konstytucyjny). Cilvēktiesību jautājumus uzrauga tiesībsargs (Rzecznik Praw Obywatelskich).

2025. gada prezidenta vēlēšanās ar nelielu pārsvaru uzvarēja labējais kandidāts Karols Navrockis, kurš stājās amatā 6. augustā.

 Demogrāfija 

Pēc 2011. gadā veiktās tautas skaitīšanas datiem Polijā dzīvoja 38,5 miljoni iedzīvotāju (8. lielākais iedzīvotāju skaits Eiropā un 6. lielākais Eiropas Savienībā). Apdzīvotības blīvums ir 122 cilv./km²; pilsētās šis skaitlis ir 1105 cilv./km², bet lauku rajonos — 50 cilv./km². Dabiskais pieaugums ir negatīvs (-0,047%). Vidējais dzīves ilgums vīriešiem ir 71,65 gadi, bet sievietēm ir 79,85 gadi. Pilsētās dzīvo 63% iedzīvotāji. Lielākās pilsētas ir Varšava, Krakova, Lodza, Vroclava, Poznaņa un Gdaņska.

Polija tiek uzskatīta par etniski viendabīgu valsti.
2011. gada tautas skaitīšanā 93,8% iedzīvotāju pēc norādītās tautības bija poļi. Citas norādītās tautības bija silēzieši (1% jeb 418 tūkstoši), vācieši (0,1% jeb 59 tūkstoši), baltkrievi (0,1% jeb 36 tūkstoši), ukraiņi (0,1% jeb 37 tūkstoši), 
kašubi (16 tūkstoši), čigāni (12 tūkstoši), krievi (6,1 tūkstoši), lemki (5,9 tūkstoši) un lietuvieši (5,8 tūkstoši).
Pirms Otrā pasaules kara Polijā dzīvoja 3 miljoni ebreju (10%), bet pēc holokausta palika tikai 300 tūkstoši, no kuriem aptuveni 30 tūkstoši pameta valsti 1960. gados. Mainoties valsts robežām, pēc kara daudz poļu palika dzīvot ārpus Polijas. Tiek lēsts, ka kopā ir aptuveni 20 miljoni poļu, kuri nedzīvo Polijā. Lielākā daļa, aptuveni 10 miljoni dzīvo Savienotajās Valstīs. Citas valstis, kurās dzīvo liels skaits poļu, ir Brazīlija (~3,5 miljoni),Polish Society in Brazil Izraēla (~1,25 miljoni)Passport thanks to a Polish grandmother, Warsaw at Y-net.co.il, March 16, 2007 un Vācija (~1,06 miljoni). Bevölkerung mit Migrationshintergrund - Ergebnisse des Mikrozensus 2005 Statistisches Bundesamt Deutschland  (German text about migrants in Germany) .

Valsts valoda ir poļu valoda, kura pieder pie rietumslāvu valodu atzara. 15 gminās kā papildu valodas tiek izmantotas arī vācu, kašūbu un lietuviešu valodas. Populārākās poļu apgūtās svešvalodas ir angļu un vācu valoda.

Lielākā daļa no Polijas ticīgajiem iedzīvotājiem ir katoļi (90%), pareizticīgie ir 1,3%, bet protestanti — 0,3%.

 Tautsaimniecība 
Polijas tautsaimniecība ir stabila, un kopš komunisma krišanas tā ir kļuvusi liberalizētāka. Polija bija Padomju Savienības satelītvalsts, kurai bija vislabāk attīstīta saimniecība. Pēc Padomju Savienības sabrukšanas Polija kļuva par pirmo Austrumu bloka valsti, kura pārgāja no plānveida ekonomikas uz tirgus ekonomiku.

2006. gadā lielākā daļa no eksporta precēm tika nosūtītas uz Vāciju (27,2% no kopējā apgrozījuma), Itāliju (6,6%) un Franciju (6,2%). Polija eksportē mašīnas un transporta iekārtas (38%), rūpniecības starpproduktus (23,7%), dažādas rūpniecības preces (17,1%), pārtiku un dzīvniekus (7,6%).

Polijā ir attīstīta mašīnbūve un metālapstrāde, melnā un krāsainā metalurģija, ķīmiskā, elektronikas un elektrotehnikas, vieglā, cementa un pārtikas rūpniecība. Tieši rūpniecība Polijā ir spēcīgs vides piesārņojuma avots.

Polija ieņem vienu no pirmajām vietām Eiropā akmeņogļu, sēra un sudraba ieguvē. Ir arī vara, cinka, svina rūdas, un dabasgāzes, nātrija un kālija sāls atradnes.

 Tūrisms 
Galvenie tūrisma centri ir Varšava, Krakova, Zakopane, Ļubļina, Čenstohova, Vroclava, Poznaņa, Ščecina, Svinoujsce, Meņdzizdroje, Kolobžega, Toruņa un Gdaņska kopā ar pilsētām Gdiņa un Sopota kā arī Gņezno, Kališa, Bidgošča, Velička, Bohņa, Sandomeža, Pšemisla, Zamosca, Laņcuta, Žešova, Osvencima, Karpača, Šklarska Poremba, Lodza, Malborka, Varmijas-Mazūrijas vojevodiste, Augustova, Bjalistoka un Belovežas gārša apkārtne.

Vēsturiskā tūristu organizācija ir Polijas tūrisma asociācija PTTK (Polskie Towarzystwo Turystyczno-Krajoznawcze). Lielākā daļa tūristu ir vasarā, bet pārējos gadalaikos pamazām palielinās tūristu skaits. Viesnīcas iespējas ir labi attīstītas. Tūrisms tiek attīstīts ģimenēm ar bērniem, piemēram, atrakciju centri, tautas zinātniskās izstādes un bērnu muzeji (starp citiem Varšava, Gdaņska un Ščecina). Ūdens izklaides centri, akvaparks un kūrvietas ir diezgan daudz (piemēram Kolobžega, Grifino, Uņejova, Lodza, Kudovazdroja, Krakova, Zakopane un Bukowina Tatrzańska).

Slavenākais velomaršrutu sauc par Green Velo: Koņske - Kelce - Sandomeža - Žešova - Pšemisla - Helma - Vlodava - Belovežas gārša - Bjalistoka - Lomža - Goņondza - Augustova - Suvalki - Goldapa - Vengoževo - Bartošice - Lidzbarka Varmiņska - Braņevo - Fromborka - Elblonga.

 Kultūra 
Polijas kultūra ir veidojusies vairāk nekā tūkstoš gadu, ietekmējoties gan no Rietumeiropas, gan no Austrumeiropas kultūrām. Ir arī daudzi pasaulslaveni poļi, kuri ir izmainījuši ne tikai Polijas, bet arī pārējās pasaules kultūru, piemēram, Jānis Pāvils II, Marija Sklodovska-Kirī, Tadeušs Koscjuško, Nikolajs Koperniks, Frideriks Šopēns un citi.

UNESCO Polijas Nemateriālās kultūras mantojuma sarakstā iekļautas septiņas tautas tradīcijas: grozu pīšana, Krakovas Kristus dzimšanas silīšu gatavošana ar Krakovas arhitektūru (szopka), meža dravniecība,Tree beekeeping culture medības ar piekūnu, plostošana (kopā ar Latviju un vēl 4 valstīm), ziedu paklāji uz Kristus Vissvētās Miesas un Asiņu svētkiem un deja polonēze.

 Sports 
Populārākais sporta veids Polijā ir futbols. Polijas futbola izlase divas reizes ir ieguvusi trešo vietu FIFA Pasaules kausā (1974. un 1982. gadā). 1972. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Polijas izlase ieguva zelta medaļu, bet 1976. un 1992. gada olimpiskajās spēlēs ieguva sudraba medaļas. Toties Eiropas čempionātos Polijas izlasei nav veicies. Tā finālturnīram ir kvalificējusies tikai vienu reizi (2008. gadā). 2012. gadā Polija un Ukraina rīkoja Eiropas čempionātu futbolā. Polijā čempionāta spēles notika Varšavā, Vroclavā, Poznaņā un Gdaņskā.

Ļoti lielā cieņā ir arī spīdvejs, kurā poļu sportisti arvien biežāk iegūst starptautiskus panākumus. Polijas Ekstralīga ir spēcīgākā spīdveja līga pasaulē, poļu spīdvejists Tomašs Gollobs ir 2010. gada Spīdveja Grand Prix izcīņas uzvarētājs. Populāri sporta veidi ir arī volejbols un basketbols. Polijas volejbola izlase 2009. gada novembrī pasaules rangā ieņēma piekto vietu, savukārt sieviešu izlase ieņēma desmito vietu. No individuālo sporta veidu pārstāvjiem pasaules slavu ir ieguvuši tramplīnlēcējs Adams Mališs, Formula 1 braucējs Roberts Kubica un peldētāja Otīlija Jedžejčaka (Otylia Jędrzejczak).

Kopš 1924. gada Polija ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1984. gada olimpiskās spēles, kuras tā boikotēja. Polija ir arī piedalījusies visās ziemas olimpiskajās spēlēs.

 Foto galerija

 Piemēri lielajām pilsētām 

 Piemēri mazpilsētās 

 Daba 

 Skatīt arī 
 Polijas pilsētu uzskaitījums
 Polijas prezidenti
 Polijas novadi
 Polijas upju uzskaitījums
 Polijas valdnieku uzskaitījums
 UNESCO Pasaules mantojuma vietas Polijā

 Atsauces un piezīmes 

 Ārējās saites 

 Polijas attēlu galerija 
 Polijas attēlu galerija
 Polijas attēlu galerija 
 Polijas panorāmas
 Polijas web-kameras
 Polijas karte
 Tūrisma informācija
 Tūrisma informācija
 Viesnīcas Polijā
 Viesnīcas Polijā
 Polijas pilis 
 Informācija par Poliju latviešu valodā 
 Polija online
 Par Poliju - informācija un attēlu galerija