Kurzemes un Zemgales hercogi

Kurzemes un Zemgales hercogi, oficiāli Kurzemes un Zemgales hercogi Livonijā (,  — Ar Dieva žēlastību Livonijā, Kurzemes un Zemgales hercogs), īsāk Kurzemes hercogi, bija valdnieki Kurzemes un Zemgales hercogistē (1562—1795).

Pirmais Kurzemes un Zemgales hercogs un Livonijas vietvaldis saskaņā ar Viļņas ūnijas noteikumiem bija pēdējais Livonijas ordeņa meistars Gothards Ketlers, kas turpināja valdīt savā vecajā rezidencē Rīgas pilī, tad Sēlpilī un Kuldīgas pilī, visbeidzot Jelgavas pilī. Kurzemes hercogu statuss bija līdzīgs Prūsijas hercogu statustam — viņi bija Polijas-Lietuvas karaļu vasaļi ar pienākumu piedalīties Polijas-Lietuvas kopvalsts karos ar savu karaspēku. Ketleru dzimta saradojās ar Mēklenburgas, Pomerānijas un Prūsijas valdnieku dzimtām.

Hercogs Jēkabs savā ilgajā valdīšanas laikā (1642—1682) veidoja pret Zviedrijas karaļiem vērstu savienību ar Brandenburgas-Prūsijas valdniekiem un Nīderlandes Republikas provincēm. Pēc Lielā Ziemeļu kara un Ketleru dinastijas vīriešu līnijas izbeigšanās iestājās starpdinastiju periods (1711—1763). Kurzemes landtāgs ievēlēja piecus hercogus, kas bija atkarīgi no Krievijas Impērijas un Polijas-Lietuvas kopvalsts sāncensības.
Pēc 1763. gada varu ieguva vietējas izcelsmes Bīronu dinastija, kas pēc Polijas dalīšanas bija spiesta atteikties no Kurzemes troņa par labu Krievijas ķeizariem. Pirmā pasaules kara laikā Padomju Krievija atteicās no Kurzemes par labu Vācijas Impērijai. 1918. gada 8. martā Kurzemes Zemes padome proklamēja Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu. Hercoga kroni piedāvāja Vācijas ķeizaram Vilhelmam II. 1918. gada augustā Kurzemes pārvaldes apgabalu paplašināja uz Vidzemi un Igauniju, Apvienotās Baltijas hercogistes tronis tika piedāvāts Mēklenburgas hercogam Ādolfam Frīdriham.

 Priekšvēsture 

Kurzemes un Zemgales valdnieku leģitimitāte balstījās uz 13. gadsimta Kursas un Zemgales valdnieku līgumiem ar Romas pāvesta legātiem Alnas Balduīnu un Modenas Viļumu par katoļu priesteru pieņemšanu savā zemē un par neatkarību no Dānijas un Zviedrijas karaļiem. Zināms, ka Zemgaļu sacelšanās (1259) laikā zemgaļi un Kuršu sacelšanās (1260) laikā kurši atguva kontroli pār savām valstīm un noslēdza militāru savienību ar Lietuvas dižkunigaitiju, kuras sastāvā pēc Livonijas-Lietuvas kariem palika iekļauti Zemgales un Kursas dienvidu pilsnovadi. Lietuvas dižkunigaitis Ģedimins vēl 1323. gadā sevi dēvēja par Zemgales kņazu un hercogu (princeps et dux Semigallie), kas liecina par Lietuvas valdnieku mantotajām pretenzijām uz Zemgali.Ēvalds Mugurēvičs. Pāvesta legāta Franciska no Moliano 1312. gada izmeklēšanas protokols par krustakariem Livonijā.  (Ziņojums LZA Senāta sēdē 2010. gada 14. septembrī) 1561. gadā pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds II Augusts piešķīra tā pēdējam mestram hercoga (poļu: książę — kņazs, ķēniņš) titulu un mantojuma tiesības uz bijušo Kursas un Zemgales ķēniņvalstu teritorijām (poļu: Księstwo Kurlandii i Semigalii).

 Hercogu lietotais tituls 
Pēc Viļņas ūnijas parakstīšanas nosacījumiem Gothards Ketlers un viņa pēcteči līdz pat 1795. gadam lietoja titulu "Ar Dieva žēlastību Livonijā, Kurzemes un Zemgales hercogs" (latīņu: Deo Gracia in Livonia, Curlandiae et Semigalliae Dux, vācu: Von Gottes Gnaden in Liefland, zu Curland und Semgallen Herzog), kas norādīja uz leģitīmu tiesību pārmantojamību visā agrākās Livonijas teritorijā.

 Ketleru dinastija (1562—1711) 
 Attēls Hercogi Valdīšanas laiks Hercogu sievas 60px Gothards (Gotthard Kettler, Geddert)  —  (Livonijas vietvaldis līdz ) 60px Mēklenburgas Anna (no ) 60px Frīdrihs (Friedrich von Kettler)  —  (valdīja Zemgales un Sēlijas daļā) —  (valdīja visā hercogistē) 60px Pomerānijas Elizabete Magdalēna (no ) 60px Vilhelms (Wilhelm Kettler)  — (valdīja Kurzemes daļā)60px Prūsijas Sofija (no ) 60px Jēkabs (Jacobus)  — 60px Luīze Šarlote no Brandenburgas (no ) 60px Frīdrihs Kazimirs (Friedrich Casimir Kettler)  — 60px Sofija Amālija (Kurzemes hercogiene) (no ) 
60px Elizabete Sofija (Kurzemes hercogiene) (no ) 60px Frīdrihs Vilhelms (Friedrich Wilhelm Kettler)  — 60px Anna Ivanovna (no )

 Starpdinastiju laiks (1711—1763) 
 Attēls Hercogs vai troņa pretendents Valdīšanas laiks Hercogu sievas 60px Ferdinands (Ferdinand Kettler)  —  (uzturējās Dancigā)60px Johanna Magdalēna no Saksijas-Veisenfelsas (no ) 60px Saksijas Morics (Maurice Herman, Comte de Saze)  — 1728. gada augustsIevēlēšana tika anulēta 1726. oktobrī Solījās precēt hercoga atraitni Annu Ivanovnu, tomēr Aleksandrs Menšikovs to nepieļāva. 60px Ernsts Johans (Ernst Johann von Biron)  — 1740. gada novembrisuz īsu laiku bija ievēlēts par Krievijas Impērijas reģentu (1740) (dzīvoja galvenokārt Pēterburgā)60px Benigna Gotlībe fon Trota-Treidena (salaulājās ) 60px Ludvigs Ernests  —  (uzturējās Pēterburgā) neprecējiesKurzemes bruņniecības padomes laiks (1741—1758), cīnoties par un pret Ernsta Johana Bīrona atgriešanos tronī 60px Saksijas Kārlis  —  60px Franciska Korvina-Krasinska (slepeni salaulājās ) 60px Holšteinas hercogs Georgs Ludvigs  —  (šī Krievijas Impērijas kandidāta iecelšanu Kurzemes landtāgs neapstiprināja) 60px Sofija Šarlote no Šlezvigas-Holšteinas-Zonderburgas-Bekas

 Bīronu dinastija (1763—1795) 

 Attēls Hercogs Valdīšanas laiks Hercogu sievas 60px Ernsts Johans (Ernst Johann von Biron)  — 60px Benigna Gotlībe fon Trota-Treidena (salaulājās ) 60px Pēteris (Peter von Biron)  — 60px Karolīne no Valdekas-Pīrmontas (no )
60px Jevdokija Jusupova (no )
60px Doroteja fon Mēdema (no )

 Pārejas laika reģents (1795) 

 Attēls Hercogistes reģents Valdīšanas laiks sieva 60px Kārlis Ferdinands fon Orgīss-Rūtenbergs (Carl Ferdinand von Orgies genannt Rutenberg)  —  Elizabete fon Grothūsa (Elisabeth v. Grotthuß)

 Krievijas Impērijas ķeizari (1795—1917) 
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas 1795. gada 26. aprīlī par nominālo hercogieni kļuva Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II. Pēc viņas visi Holšteinas-Gottorpas-Romanovu dinastijas ķeizari lietoja titulu князь Курляндскiй и Семигальскiй ("Kurzemes un Zemgales kņazs", respektīvi Kurzemes un Zemgales hercogs).

Lai nodrošinātos pret Bīronu dzimtas iespējamajām pretenzijām uz Kurzemes troni 1804. gadā viņiem piešķīra mantojamu titulu "Kurzemes princis Bīrons" (Prinz Biron von Curland). Tituls tiek lietots arī mūsdienās, pēc analoģijas ar krievu kņazu titulu vāciskajiem ekvivalentiem.

 Mēklenburgas dinastija (1918) 
Pēc tam, kad bija noslēgts Brestļitovskas miera līgums un Padomju Krievija bija atteikusies no tiesībām uz Kurzemi, 1918. gada 8. martā Kurzemes Zemes padome (Kurländischer Landesrat) proklamēja Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu. Hercoga kroni piedāvāja Vācijas ķeizaram Vilhelmam II.
1918. gada 12. aprīlī vācbaltiešu izveidotā Apvienotā Zemes padome nolēma izveidot Apvienoto Baltijas hercogisti. 1918. gada 27. augustā tika parakstīta Berlīnes papildvienošanās par Krievijas PFSR atteikšanos no Igaunijas un Vidzemes provincēm.
Pēc 27. augusta Berlīnes papildvienošanās Krievijas PFSR atteicās arī no Igaunijas un Vidzemes provincēm.
Vācijas ķeizars atzina Apvienotās Baltijas hercogistes suverenitāti 1918. gada 22. septembrī, bet pati Baltijas valsts tika proklamēta Rīgā 1918. gada 5. novembrī. Hercoga kronis tika piedāvāts Mēklenburgas hercogam Ādolfam Frīdriham.

 Attēls Hercogs Valdīšanas laiks Hercogu sievas 60px Ādolfs Frīdrihs Mēklenburgs (Adolf Friedrich zu Mecklenburg)  —  (Novembra revolūcijas dēļ nestājās amatā)60px Viktorija Feodora Roisa (no )

 Skatīt arī 
 Kurzemes valdnieku uzskaitījums
 Kurzemes un Zemgales hercogiste
 Ketleru dzimta
 Bīronu dzimta

 Piezīmes un atsauces 

 Piezīmes 

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Kurzemes un Zemgales hercogiste, Latvju enciklopēdija 1962-1982. 2.sējums, 246.-247.lpp.
 Bīronu dzimta un Ernsta Johana Bīrona biogrāfija (krievu val.)


Kategorija:Valdnieki Latvijas teritorijā
Kategorija:Kurzemes un Zemgales hercogiste
Kategorija:Valdnieku uzskaitījumi