Fluors

Fluors ir ķīmiskais elements ar simbolu F un atomskaitli 9. Visos savienojumos fluors ir vienvērtīgs un tā oksidēšanas pakāpe ir -1. Fluors ir viselektronegatīvākais elements.

Fluors brīvā veidā ir nemetāls, tas ir pieskaitāms pie halogēniem un ir visaktīvākais no visām vienkāršajām vielām, kā arī ir stipri indīga viela. Normālos apstākļos fluors ir gāzveida viela, kas ir grūti iegūstama tīrā veidā. 

Fluora nosaukums ir radies no latīņu un franču valodas vārda fluere, kas nozīmē "tecēšana" vai "plūdums". Pirmo reizi fluors pilnībā tika izolēts 1866. gadā.

 Īpašības 
 Fizikālās īpašības 
Fluoru tīrā veidā veido divatomu molekulas, normālos apstākļos tā ir gāze. Fluora blīvums ir 1,696 kg/m³, aptuveni 1,3 reizes lielāks nekā gaisa blīvums. Fluors ir bāli dzeltens, lai gan dažreiz tiek raksturots kā dzeltenzaļš. Tā krāsu var ieraudzīt tikai tad, kad tas atrodas pietiekami koncentrētā stāvoklī kādā caurspīdīgā stikla traukā.

Fluors sašķidrinās 85,03 K (-188,12 °C) lielā temperatūrā. Tad tā krāsa ir spilgti dzeltena. 53,53 K (-219,62 °C) temperatūrā fluors sacietē, veidojot kubiskās singonijas kristālus.

 Ķīmiskās īpašības 
Fluors ir viselektronegatīvākais elements, kā arī spēcīgs oksidētājs. Fluors spēj reaģēt ar gandrīz visiem elementiem, izņemot dažas cēlgāzes.

Fluora atmosfērā deg pat tādas stabilas vielas kā ūdens un platīns:
2F2 + 2H2O → 4HF + O2
Pt + 2F2 → PtF4

Elektriskās izlādes iedarbībā fluors spēj oksidēt skābekli, veidojot skābekļa difluorīdu OF2 un dioksidifluorīdu O2F2.

 Atrašanās dabā 
Fluors dabā brīvā veidā nav sastopams lielās ķīmiskās aktivitātes dēļ. 
Dabā fluors ir sastopams fluorīdu (fluorūdeņražskābes sāļu) un komplekso fluorīdu (fluorapatīts) veidā. Tam ir tikai viens stabils izotops — fluors-19.

 Izmantošana 
Fluora savienojumus lieto:
 urāna bagātināšanā, jo urāna heksafluorīds ir viegli gaistošs šķidrums - tas atvieglo izotopu atdalīšanu;
 sēra heksafluorīdu lieto par izolatoru elegāzes slēdžos, jo tam ir labas dielektriskās īpašības;
 hlorfluorogļūdeņražus (freonus) lieto par aukstumnesējiem saldēšanas iekārtās, jo tie ir relatīvi maztoksiski, salīdzinot ar amonjaku (tomēr, pēc dažiem pētījumiem, veicina ozona slāņa sairšanu);
 fluoru saturošie polimēri parasti ir visai karstumizturīgi (pazīstamākais ir teflons).

1960. gados bija mēģinājumi fluoru lietot par raķešdegvielu, jo fluoram ir liels īpatnējais impulss, taču mēģinājumi beidzās neveiksmīgi, jo fluors ir ļoti korozīvs un degšanas produkti bija ļoti indīgi.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Ķīmiskie elementi
Kategorija:Halogēni
Kategorija:Oksidētāji