Gregora kalendārs

Gregora kalendārs, arī Gregoriskais kalendārs () jeb t.s. jaunais stils, ir laika skaitīšanas sistēma, kurā kalendārā gada vidējais garums ir 365,2425 diennaktis. Gads sadalās 12 dažāda garuma mēnešos, kam pamatā ir Mēness fāzes. Tālākais mēnešu sadalījums ir 7 dienu nedēļās. Katrs ceturtais gads ir garais gads, atskaitot tos pilno gadsimtu gadus, kuri nedalās ar 400. Oficiāli spēkā ar 1582. gada 15. oktobri, bet praktiski ieviesās tikai ar XVII gs. un tikai daļēji, jo paralēli tam daudzviet turpināja lietot arī Jūlija kalendāru. Mūsdienās oficiālais kalendārs lielākajā daļā valstu pasaulē.

 Vēsture 
16. gadsimta beigās pāvesta Gregora XIII uzdevumā un Vatikāna astronoma Luidži Lilio vadībā tika veikti astronomiskie aprēķini un konstatēts, ka visu laiku lietotais Jūlija kalendārs ir atpalicis no Saules laika 10 dienas. Kalendārs tika pārstrādāts, pievienojot t.s. "garo gadu" papildu dienas un 1582. gadā publicēts ar rīkojumu 4. oktobra izlaist desmit datumus un kalendārā 5. oktobra vietā likt 15. oktobri. Katoļu zemēs jauno kalendāru pieņēma automātiski, savukārt protestantu zemes sākumā to noraidīja, tomēr ar laiku bija spiestas atzīt tā praktiskās priekšrocības. Lielbritānijas impērija pieņēma Gregora kalendāru tikai 1752. gadā, Japāna — 1873. gadā, Osmaņu impērija — 1917. gadā, Grieķija — 1923. gadā. Krievijas Pareizticīgo Baznīca vēl joprojām lieto Jūlija kalendāru reliģisko datumu noteikšanai.

 Gregora kalendāra ieviešana Latvijā 
Latvija ir viena no nedaudzajām valstīm, kuras teritorijā pāreja no Jūlija kalendāra uz Gregora kalendāru un atpakaļ politisko iemeslu dēļ notika vairākas reizes.

Pirmo reizi jaunais kalendārs ar Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieka pavēli tika ieviests 1582. gadā Livonijas Pārdaugavas hercogistē (tagadējā Vidzemē un Latgalē). Luteriskajā Kurzemes un Zemgales hercogistes un Rīgas pilsētas teritorijā turpināja lietot veco Jūlija kalendāru. Rīgas pilsēta jauno kalendāru nepiekrita lietot, kas izraisīja Kalendāra nemierus. Pēc Vidzemes pievienošanas Zviedrijai tajā atjaunoja Jūlija kalendāra lietošanu, bet Latgalē turpināja lietot Gregora kalendāru līdz tās pievienošanai Krievijas Impērijai 1772. gadā.

Pirmā pasaules kara laikā Oberosts 1915. gadā ieviesa Gregora kalendāru okupētajā Kurzemes guberņā, bet 1917. gadā Rīgā. Savukārt Iskolats izdeva rīkojumu pāriet uz Gregora kalendāru tam pakļautajā Vidzemē un Latgalē 1918. gada 1. februārī, skaitot to par 14. februāri.

 Gregora kalendāra ieviešanas hronoloģija citās Eiropas valstīs 
 Valsts  pēdējā Jūlija kalendāra diena  pirmā Gregora kalendāra diena Itālija, Spānija, Portugāle, Polija, Lietuva, Baltkrievija, Ukraina (rietumdaļa),  Latvija (Vidzeme un Latgale)  1582. gada 4. oktobris  1582. gada 15. oktobris  Francija  1582. gada 9. decembris   1582. gada 20. decembris  Nīderlande, Beļģija, Luksemburga  1582. gada 21. decembris  1583. gada 1. janvāris Vācija, Austrija, Slovēnija, Horvātija (Svētās Romas impērijas katoliskā daļa)  pakāpeniski 1583. un 1884. gadā  1583. un 1884. Šveice (daļa kantonu)  1584. gada 11. janvāris 1584. gada  22. janvāris Ungārija  1587. gada 21. oktobris  1587. gada 1. novembris Vācija (Prūsijas daļa)  1610. gada 22. augusts  1610. gada 2. septembris Dānija, Norvēģija, Vācija  (Svētās Romas impērijas pārējā luterāniskā daļa) 1700. gada 18. februāris  1700. gada 1. marts Apvienotā Karaliste, Īrija 1752. gada 2. septembris 1752. gada 14. septembris Zviedrija, Somija  1753. gada 17. februāris  1753. gada 1. marts  Bulgārija  1916. gada 31. marts   1916. gada 14. aprīlis Turcija  1917. gada 15. februāris   1917. gada 1. marts   Krievija, Igaunija  1918. gada 31. janvāris   1918. gada 14. februāris  Rumānija, Serbija 1919. gada 18. janvāris  1919. gada 1. februāris  Grieķija 1923. gada 15. februāris   1923. gada 1. marts

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Skatīt arī 
 Vecā un jaunā stila datumi

Kategorija:Kalendāri