Ainaži

Ainaži () ir pilsēta Latvijā, Limbažu novadā, pie pašas Igaunijas robežas Baltijas jūras Rīgas līča austrumu krastā. Robežojas ar Ainažu un Salacgrīvas pagastu un Igaunijas Pērnavas apriņķa Hēdemēstes pagastu. Ainaži izvietojušies ap 4 km garā joslā starp jūras krastu un Rīgas—Tallinas šoseju. Atrodas  no novada centra Limbažiem un  attālumā no Rīgas. Mūsdienās tā ir trešā mazākā Latvijas pilsēta (pēc Durbes un Subates) iedzīvotāju skaita ziņā.

 Nosaukums 
1638. gada vācu rakstos šī apdzīvotā vieta saukta par Dorf Haynisch, vēlāk vienkārši Haynasch. Citos rakstu avotos sastopams arī nosaukums Ainiži. Jānis Endzelīns uzskatīja, ka pilsētas nosaukums cēlies no lībiešu vārda āina vai igauņu vārda hain — 'siens' vai hainastee — 'ceļš', kas iebraukts, vedot sienu no jūrmalas pļavām. Pastāv teorija, ka pilsēta savu vārdu ieguvusi no lībiešu vārda ainagi, kas nozīmē — vientuļš.

 Vēsture 
Pilsēta izveidojusies sena lībiešu zvejnieku ciemata vietā. Oficiālos dokumentos Ainažu vārds pirmoreiz parādās 1564. gadā kā kroņa īpašums. Vēlāk tas nonāca Svētciema muižas pārvaldē. 1800. gadā Ainažu ciemu ar zemi atdalīja no ieķīlātās Svētciema muižas un tas nonāca Mazstraupes īpašnieku baronu Meijendorfu īpašumā. Ainaži veidojās abpus toreizējās Rīgas—Pērnavas šosejas (tagad Kr. Valdemāra iela).

19. gadsimta otrajā pusē Kurzemes un Vidzemes zvejnieku ciemos bija daudz lēta darbaspēka. Tuvējie meži, kuros auga daudz mastu priežu, deva materiālu kuģu būvei. Tādēļ šeit attīstījās kuģu būvniecība un rosīga tirdzniecība. 1857.—1913. gadā Ainažos uzbūvēja ap 50 kuģu; 1880. gadā ostā bija pierakstīti 83 burinieki. Darbojās stikla fabrika.

1864. gadā pēc Krišjāņa Valdemāra ierosinājuma Ainažos nodibināja pirmo jūrskolu, kuru vadīja tālbraucējs kapteinis Kristiāns Dāls. Ainažu jūrskolas mācības bija bezmaksas un notika latviešu, igauņu, bet Baltijas pārkrievošanas laikā arī krievu valodā. Jūrskola pastāvēja līdz 1919. gadam. 19. gadsimta 80. un 90. gados ik gadu skolu beidza 20—30 tālbraucēju stūrmaņu un kapteiņu.

Ainaži miesta tiesības ieguva 1869. gadā. No 1900. līdz 1905. gadam uzbūvēja Ainažu ostu. 1912. gadā atklāja šaursliežu dzelzceļu uz Smilteni. Caur ostu Vidzemes saimniecības eksportēja graudus, linus un citas preces. Pilsētas budžetu papildināja arī nodokļi no kuģu un dzelzceļa kravām. 

Pirmā pasaules kara laikā no 1915. gada jūnija līdz 1916. gada aprīlim Rīgas līča piekrastes aizsardzībai Ainažos dislocējās Krievijas impērijas armijas 431. Tihvinas pulka štābs. Lai nodrošinātos pret vācu desantu, krasta līniju nostiprināja ar aizsardzības būvēm, tiltus mīnēja, bet Ainažu ostas infrastruktūru (tostarp ostā atrodošos kuģus) — iznīcināja. 1917. gada decembra beigās Ainažus bombardēja 7 vācu aeroplāni. 1917. gada 13. oktobrī vācu kuģu eskadra divas stundas bombardēja piekrasti. 1919. gada 14.—16. februārī pie pilsētas notika igauņu kaujas ar lieliniekiem, bet Cēsu kauju laikā 1919. gada 23. jūnijā igauņu mīnukuģis "Wambola" Ainažu ostā izcēla desantu, lai sagrābtu landesvēra bruņuvilcienu.

1920. gadā, izveidojoties Latvijas—Igaunijas robežai, Ainažu pamatdaļa pēc vietējā plebiscīta palika Latvijai, atstājot Igaunijas pusē nelielo Iklu.
Pēc kara bijušās jūrskolas ēkā novietojās ostas valde un pamatskola. 1920. gadā Ainažu miestu apstiprināja kā ciema pašvaldību, bet 1926. gadā Ainažiem piešķīra pilsētas tiesības. Lai gan 1920.—1930. gados pūlējās Ainažu ostu atdzīvināt (atjaunoja viļņlauzi, ostas akvatorija tika atbrīvota no nogrimušo kuģu vrakiem un padziļināta, uzcēla bāku u.c.), tas izdevās tikai daļēji. Kuģi ostā joprojām nevarēja piestāt pie piestātnes, to kravas nācās pārkraut uz baržām ar velkoņu palīdzību. Piemēram, tādā veidā Staiceles papīrfabrikai piegādāja akmeņogles.

Lielus postījumus Ainažiem nodarīja arī Otrais pasaules karš — 1944. gadā Ainažus bombardēja Sarkanās armijas pikējošie bumbvedēji, bet Vērmahta karaspēks atkāpjoties izpostīja ostas infrastruktūru. Lai gan pēc kara osta tika daļēji atjaunota, uzplaukumu pilsēta vairs nepiedzīvoja.
Līdz ar Pērnavas ostas izbūvi Ainažu osta savu ekonomisko nozīmi sāka zaudēt. 1977. gadā slēdza dzelzceļa līniju uz Valmieru.
1994. gadā Ainažos pie robežpunkta uzcēla divus 600 kW vēja ģeneratorus, kas bija pirmā lielākā vēja elektrostacija Latvijā.

 Daba 
Ainažu teritorijas reljefu veido Piejūras zemiene. Ainažu rietumpusē ir  garš aizsalstošas jūras krasts, kur ietek tikai Blusupīte. Savdabīga ir Ainažu jūrmala — posmā starp Ainažiem un Kuivižiem gar jūras krastu plešas 100 līdz 300 metrus plata randu pļavu josla, daļa no kuras ir pilsētas teritorijā. Šīs randu pļavas ir dabas liegums.

 Iedzīvotāji 

Ainaži ir Vidzemes mazākā pilsēta (655 iedzīvotāju 2020. gadā). Apmēram puse no Ainažu iedzīvotājiem ir darbspējīgā vecumā. Liela daļa pilsētnieku strādā netālu esošajā Salacgrīvā.

 Iedzīvotāju skaita izmaiņas 
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.OSP

 Reliģija 
Pilsētā darbojas luterāņu draudze, baptistu draudze, kas dibināta 1991. gadā. Sv. Arsēnija pareizticīgo draudze pēc gandrīz 40 gadiem 1995. gadā atguva savu dievnamu. Tā atjaunošanas iniciatore 1990. gadā bija AS "Ainaži", pēc tam ar sponsoru atbalstu darbus turpināja pilsētas pašvaldība.

 Apskates vietas 

 Ainažu bāka
 Ainažu baptistu lūgšanu nams
 Ainažu jūrskolas muzejs
 Ainažu muiža
 Ainažu pareizticīgo baznīca
 Ainažu parks
 Ainažu skatu tornis
 Bijusī Ainažu stacija
 Ainažu ugunsdzēsības muzejs
 Ainažu vecie spīķeri
 Ainažu Ziemeļu mols
 Piemineklis Baltā saule
 Randu pļavas
 Veides pils

 Atsauces 

 Ārējās saites 
 Ainaži Vietas.lv

Kategorija:Vidzeme

Kategorija:Latvijas pilsētas