Kosova

Kosova (, ), oficiāli Kosovas Republika (, ) ir valsts Eiropas dienvidaustrumos, Balkānu pussalā. Tās 2008. gadā pasludināto neatkarību no Serbijas ir atzinušas 104 no 193 ANO dalībvalstīm.

Pēc tam, kad 2012. gadā Serbijai piešķīra Eiropas Savienības kandidātvalsts statusu, Eiropas Savienības Padome ieteica Kosovai izpildīt virkni priekšnoteikumu, pirms uzsākt diskusijas par kandidātvalsts statusa piešķiršanu.COUNCIL CONCLUSIONS ON ENLARGEMENT AND STABILISATION AND ASSOCIATION PROCESS  Briselē, 2012. gada 11. decembrī 2022. gada decembrī Kovova iesniedza oficiālu lūgumu iestāties Eiropas Savienībā.

 Nosaukums 
Kosovas nosaukums cēlies no serbu valodas vārda ( — 'melnais strazds') — melno strazdu lauks. Serbi par Kosovu sauc tikai Kosovas austrumu daļu, bet rietumu daļu sauc par Metohiju ( (metoxi) — 'baznīcas zeme').

 Juridiskais statuss 
Juridiski tā ir viena no divām autonomajām teritorijām Serbijā. Saskaņā ar starptautiskajām tiesībām un valstu suverenitātes tiesībām tā ir Serbijas daļa, tomēr faktiski kopš 1999. gada tā bija ANO protektorāts, ko pārvaldīja Apvienoto Nāciju pagaidu pārvaldes misija Kosovā (UNMIK) un Pašpārvaldes pagaidu iestādes (Provisional Institutions of Self-Government), bet drošību nodrošināja NATO KFOR spēki.  Kosovas valdība pasludināja neatkarību, bet Serbijas valdība paziņoja, ka neatkarības deklarēšana ir nelikumīga. Rezultātā Kosovas starptautiskā atzīšana izraisīja ilgas politiskās debates un 2022. gada decembrī to diplomātiski atzinušas 101 no 193 ANO dalībvalstīm.https://www.telegraf.rs/english/3124720-this-is-the-official-note-confirming-withdrawal-of-kosovo-recognition-by-the-republic-of-nauru

2023. gada aprīlī notika Eiropas Padomes balsojums par Kosovas uzņemšanu tajā. Pret to balsoja Kipra, Rumānija, Spānija un Ungārija, bet Grieķija un Slovākija atturējās.

 Vēsture 

Senajos laikos mūsdienu Kosovas teritoriju apdzīvoja trāķiešu un ilīriešu ciltis. 6.—7. gadsimtā šajā teritorijā ienāca slāvu ciltis. Pēc Otrās Kosovas kaujas 1448. gadā, kad turki un viņu serbu sabiedrotie sakāva ungāru un albāņu spēkus, teritoriju pakļāva Osmaņu impērija, sākās albāņu migrācija uz šo teritoriju. 1912. gadā Pirmā Balkānu kara laikā lielāko Kosovas daļu ieņēma Serbija, bet Pejas-Ģakovas rajonu zemes rietumos — Melnkalne. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada novembrī Kosovu ieņēma Austroungārija un Bulgārija, bet kara noslēgumā 1918. gada novembrī to atguva Serbija, kas ieņēma arī Melnkalnes Kosovu. 1941. gadā Otrā pasaules kara laikā Kosovu ieņēma Itālija un pievienoja saviem Albānijas valdījumiem. 1945. gadā izveidoja autonomu Kosovas novadu Serbijas sastāvā. Kosovas krīzes rezultātā 1999. gada aprīļa sākumā no Kosovas bija spiesti bēgt gandrīz visi serbi un nealbāņi, savukārt aptuveni 360 000 albāņu bēga uz Albāniju un Maķedoniju.

 Kosovas valdība pasludināja neatkarību no Serbijas, kas paziņoja, ka neatkarības deklarēšana ir nelikumīga. Krievijas valdība paziņoja, ka negatavojas atzīt Kosovas neatkarību. Eiropas Savienība 2008. gadā vilcinājās definēt savu kopīgo nostāju, jo vairākas dalībvalstis atsacījās atzīt Kosovas neatkarību.

 Ekonomika 
Kosovas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 16,1% no IKP.

 Iedzīvotāji 

 20. gadsimts 
Angļu žurnālists Henrijs Breilsfords pēc atgriešanās no britu palīdzības misijas Maķedonijā 1903. gadā iespiestā grāmatā "Maķedonija. Tās tautas un to nākotne" lēsa albāņu un serbu skaita attiecību kā 2:1. Vācu Balkānu valodu pētnieks Gustavs Veigands dod šādu etnisko sastāvu par 1912. gada priekškara stāvokliGustav Weigand, Ethnographie von Makedonien, Leipzig, 1924; Густав Вайганд, Етнография на Македония. (Bulgāru tulkojums):
 Prištinas rajonā: 67% albāņu, 30% serbu;
 Prizrenas rajonā: 63% albāņu, 36% serbu;
 Vuštrijas rajonā: 90% albāņu, 10% serbu;
 Ferizajas rajonā: 70% albāņu, 30% serbu;
 Ģiļanu rajonā: 75% albāņu, 23% serbu;
 Mitrovicas rajonā: 40% albāņu, 60% serbu;
 Metohijā ar Ģakovu: gandrīz 100% albāņu.

1921. un 1931. gada pilsoniskās Dienvidslāvijas tautskaites iznākumi apliecināja albāņu īpatsvaru virs 5/8.

1921. gadā 439 010 Kosovas iedzīvotājuSvetlana Radovanović. Demographic Growth and Ethnodemographic Changes in the Republic of Serbia.  sadalījums pēc ticības bija tāds:
 musulmaņi: 329 502 (75,1%);
 pareizticīgie: 93 203 (21,2%);
 katoļi: 15 785 (3,6%).
1921. gadā pēc valodas:
 albāņu: 288 907 (65,8%);
 serbhorvātu: 114 095 (26,0%);
 turku: 27 915 (6,4%).
1931. gadā no 552 064 iedzīvotājiem 347 213 (62,9%) bija albāņi.

Komunistiskās Dienvidslāvijas tautskaišu iznākumi rāda, ka Otrais pasaules karš nebija ievērojami grozījis tautu samēru un ka kopš 60. gadiem albāņu īpatsvars palielinās augstākas dzimstības dēļ.M. Bozinovich. Kosovo Population and the Evolution of the Serbian Minority. Milena Spasovski, Sasa Kicošev and Dragica Živković. The Serbs in the Former SFR of Yugoslavia. Provisional Institutions of Self Government. Government of Kosovo. Ministry of Public Services. Series 1: General Statistics. Kosovo in figures 2006. 
 Gads Iedzīvotāji Albāņi Albāņu % Serbi Serbu % 1948. 727 820 498 242 68,5% 171 914 23,6% 1953. 807 901 524 559 64,9% 189 869 23,5% 1961. 963 531 646 604 67,1% 227 016 23,6% 1971. 1 243 693 916 168 73,7% 228 264 18,4% 1981. 1 584 558 1 226 736 77,4% 209 498 13,2%

 Etniskais sastāvs Kosovā (1948—2011) 
 gads 1948 1953 1961 1971 1981 1991 2011 iedzīvotāju skaits 727820 808141 963988 1243693 1584440 1956196 1739825 albāņi 498242 524559 646631 916168 1226736 1596072 1616869 serbi 171911 189969 227016 228264 209497 194190 25532 musulmaņi 9679 6241 8026 26357 58562 66189 27533 čigāni 11230 11904 3202 14593 34126 45745 8824 melnkalnieši 28050 31343 37588 31555 27028 20365 nez. turki 1315 34583 25764 12244 12513 10445 18738 horvāti 5290 6201 7251 8264 8718 8062 nez. Dienvidslāvi 0 0 5206 920 3073 3457 nez. maķedonieši 526 972 1143 1048 1056 978 nez. slovēņi 283 411 510 392 343 260 nez. bulgāri 77 nez. 251 264 161 178 nez. ungāri 83 159 210 169 147 142 nez. krievi 362 273 239 174 112 103 nez. vācieši 197 74 55 18 92 91 nez. čehi 29 nez. 32 37 43 65 nez. slovāki 2 21 21 26 37 26 nez. ukraiņi rutēņi rutēņi rutēņi 4 7 24 nez. rutēņi 31 8 12 47 5 21 nez. itāļi 39 18 18 25 23 nez. nez. rumāņi 18 16 13 20 17 15 nez. grieķi nez. nez. 34 15 25 38 nez. ēbrji nez. 9 18 12 9 65 nez. poļi nez. nez. 15 16 27 85 nez. vlahi 0 0 1 5 4 3 nez. austrieši nez. nez. 5 8 22 nez. nez. vietējie nez. nez. nez. nez. nez. 71 nez. gorani nez. nez. nez. nez. nez. nez. 10265 Ēģiptieši nez. nez. nez. nez. nez. nez. 11524 aškali nez. nez. nez. nez. nez. nez. 15436 un pārējie 456 1380 727 3048 2175 9506 3264
1991. gada tautskaiti albāņi boikotēja, pēc Dienvidslāvijas statistikas pārvaldes aplēses, no 1 956 196 iedzīvotājiem albāņu bija 1 596 072 (81,6%) un serbu — 194 190 (9,9%). Vēlākos gados politiskas nestabilitātes dēļ tautskaišu nav bijis. Ievērojamākās iedzīvotāju sastāva pārmaiņas saistītas ar Kosovas karu: 1998.-99. gadā uz Serbiju un Melnkalni bēga ap 180 tūkstošu serbu, bet uz Albāniju, Maķedoniju un citām valstīm — ap 700 tūkstošu albāņu. Pēc Kosovas nonākšanas starptautiskā pārvaldē lielum liels albāņu bēgļu vairākums atgriezies.

2008. gada sākumā, pēc Kosovas statistikas pārvaldes datiem, Kosovā bija 2 126 708 iedzīvotāji, no tiem 92,0% albāņu un 5,3% serbu.Kosovas statistikas pārvalde. 

 Pilsētas 
Lielākās Kosovas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita:
 Priština (562 686)
 Prizrena (165 227)
 Ferizaja (97 741)
 Ģakova (97 156)
 Peja (95 190)
 Ģiļani (91 595)
 Mitrovica (86 359)
 Podujeva (48 526)

 Skatīt arī 
 Kosovas starptautiskā atzīšana
 Vojevodina
 Melnkalne
 Serbija

 Norādes 

 Ārējās saites 

 Devedžičs J., Par ģeopolitiskā pasākuma “Kosmeta” metafiziku
 Dženifera Lininga, Kosova
 Pešperova I., Situācija Dienvidslāvijā (1998—1999)
 Ārlietu ministrijas paziņojums par situāciju Kosovā (17.02.2008)


Kategorija:Neatzītās valstis