Gabona

Gabona (, izrunā: ), oficiāli Gabonas Republika (République Gabonaise), ir valsts Centrālajā Āfrikā rietumu krastā. Ziemeļrietumos tā robežojas ar Ekvatoriālo Gvineju, ziemeļos ar Kamerūnu, bet austrumos un dienvidos ar Kongo Republiku. Rietumos Gabonu apskalo Gvinejas līcis. Tās galvaspilsēta ir Librevila, kas ir arī lielākā pilsēta valstī. Gabonas platība ir gandrīz 270 000 km2. Gabonā dzīvo aptuveni 2,4 miljoni iedzīvotāju, kuri pieder pie vairāk nekā 40 etniskajām grupām. Vairāk nekā viena ceturtā daļa no visiem valsts iedzīvotājiem ir fangi.

Gabona bija franču kolonija. Tā ieguva neatkarību 1960. gada 17. augustā. Kopš 1960. gada Gabonai ir bijuši tikai 3 prezidenti. Sākumā tajā pastāvēja vienas partijas sistēma. 1990. gadu sākumā valsts pārgāja uz daudz partiju sistēmu.

Gabona ir viena no bagātākajām valstīm Subsahāras Āfrikā. Tai ir ceturtais augstākais tautas attīstības indekss] un trešais augstākais iekšzemes kopprodukts (PPP) uz vienu iedzīvotāju reģionā. Gabonas ienākumi netiek vienlīdzīgi sadalīti starp iedzīvotājiem, tāpēc lielākā daļa ir nabadzīgi. Gabona ir Āfrikas Savienības, Islāma sadarbības organizācijas, Nepievienošanās kustības un OPEC dalībvalsts. Gabona pievienojās OPEC 1975. gadā. 1995. gadā tā to pameta, bet atgriezās 2016. gadā.

 Vēsture 
15. gadsimtā Gabonā ieradās pirmie eiropieši. Sākot no 16. gadsimta, piekraste tika izmantota vergu tirdzniecībai.

19. gadsimtā franču pētnieks Pjērs Savorgnens de Braca organizēja pirmo ceļojumu uz Gabonu un Kongo 1875. gadā. Pēc 10 gadiem Francija okupēja visu valsti.

1910. gadā Gabona bija viena no Francijas kolonijām, kas veidoja franču Ekvatoriālo Āfriku (kopā ar Franču Kongo, Centrālāfrikas Republiku un Čadu). Franču Ekvatoriālā Āfrika pastāvēja līdz 1959. gada 17. augustam. 1960. gada 17. augustā Gabona pasludināja neatkarību.

1961. gadā Leons M'ba kļuva par pirmo prezidentu. 1967. gadā pēc viņa nāves Omārs Bongo kļuva par prezidentu un valdīja līdz 2009. gadam. 2009. gadā Omārs Bongo nomira un viņa dēls Alī Bongo Ondimba pārņēma prezidenta amatu, uzvarējis 2009. gada vēlēšanās. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 2016. gadā. 2023. gada 30. augustā viņš tika gāzts militārā apvērsumā. Pie varas nāca Briss Oligi Ngema. 2026. gada sākumā aizsākās plaši valsts kalpotāju protesti pret viņu ekonomisko stāvokli, kuru rezultātā Gabonā tika apturēta pieeja galvenajiem sociālajiem tīkliem.

Administratīvais iedalījums

Gabona ir sadalīta 9 provincēs, kas savukārt ir sīkāk sadalītas 50 departamentos. Prezidents ieceļ provinču gubernatorus, prefektus un apakšprefektus. Provinču nosaukumi (iekavās galvaspilsētas): Augšogove (Fransvila), Estuāra (Librevila), Nguņe (Muila), Ņanga (Čibanga), Ogove-Ivindo (Makoku), Ogove-Lolo (Kulamutu), Piejūras Ogove (Portžantila), Vidusogove (Lambarene), Vole-Ntema (Ojema).

 Ekonomika 
Valsts eksporta ienākumi balstās uz naftas un mangāna rūdas eksportu. Nafta dod gandrīz pusi valsts kopējo ieņēmumu un ap 80% eksporta ieņēmumu. Gabona ir arī pasaulē otra lielākā mangāna rūdas ieguvēja, kas ir vitāli svarīga tērauda un akumulatoru ražošanai. Mangāna rūdas eksports 2023. gadā veidoja 16% no Gabonas eksporta.

 Enerģētika 
Nedaudz mazāk par pusi no Gabonas elektroenerģijas ražošanas apjoma nāk no atjaunojamiem energoresursiem. Gandrīz divām trešdaļām Gabonas iedzīvotāju 2023. gadā bija pieejama elektrība. Tomēr lauku elektrifikācija joprojām ir ierobežota — 2014. gadā elektrība bija pieejama tikai 15 % lauku teritoriju. Valsts mērķis tolaik bija līdz 2025. gadam nodrošināt elektrību 85 % lauku teritoriju un līdz 2035. gadam nodrošināt vispārēju piekļuvi elektrībai.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

Kategorija:Āfrikas valstis