Viesuļvētra

Viesuļvētra ir ārkārtīgi spēcīga, postoša virpuļkustības vētra, kuras centrā ir ļoti zems atmosfēras spiediens, bet tās ārējā malā plosās negaiss ar spēcīgu vēju un lietusgāzēm. Arī tropiskais ciklons ir viesuļvētra, bet precīzāka tropiskā ciklona definīcija būtu šāda: tropiskais ciklons ir ciklons starp 10° un 20° paralēli abās puslodēs, pasātu joslā, virs okeāniem."Zinātnes un tehnoloģijas vārdnīca" - Apgāds "Norden AB", 2001.  - 691 lpp. Salīdzinājumā ar mēreno joslu cikloniem, tropiskie cikloni ir mazāki pēc apjoma, bet ar daudz lielāku postošo spēku. Indijas okeāna reģionā, Dienvidaustrumāzijā, tropiskos ciklonus dēvē par taifūniem. Amerikā ļoti spēcīgus tropiskos ciklonus sauc par harikeniem (hurricane).

Viesuļvētras veidojas tikai virs okeāniem, kur ir silts ūdens. Šāds ūdens galvenokārt ir tikai tropu joslā, tādēļ šīs vētras arī dēvē par tropiskajiem cikloniem. Siltais ūdens pastāvīgi iztvaiko, rezultātā veidojot lielas gaisa masas ar augstu gaisa mitrumu. Ūdenim kondensējoties, veidojas mākoņi, kuri savērpjas virpulī.

 Viesuļvētru veidošanās 

Viesuļvētra atgādina milzīgu riņķojošu skaņu plati, kuras diametrs var sasniegt līdz 500, 600, bet retos gadījumos — līdz 1000 kilometriem vai pat vairāk.

Viesuļvētras nekad neveidojas virs sauszemes, bet parasti jūrā, ar noteikumu, ka temperatūra jūras virsējos slāņos ir vismaz 27° C. Līdz ar to viesuļvētras var rasties tikai tropos, kur saule sasilda jūras augšējos slāņus. Tāpēc tās arī sauc par tropiskajiem cikloniem, lai gan bieži vien tie plosās arī ārpus tropu zonām.

Karstās tropiskās saules ietekmē iztvaiko liels daudzums ūdens. 1 000 000 km² jūras zonas dienā iztvaiko no pieciem līdz septiņiem miljardiem kubikmetru ūdens. Šādi tiek patērēts sešas reizes vairāk enerģijas nekā tāda paša ūdens daudzuma sakarsēšanai no 0 līdz 100 grādiem. Virs siltā ūdens sasilst arī gaiss. Tas sasilst un paceļas virspusē, tajā pašā laikā no augšas nolaižas atdzisušais gaiss. Tā tiek izveidota milzīga transportsistēma, kas spiež enerģiju uz augšu. Saule sakarsē arvien jaunas gaisa masas, kuras ceļoties uz augšējiem slāņiem sajaucas ar ūdens tvaikiem. Tur tie veido gubu mākoņus. Šie mākoņi izveidojas tropu joslā 500—700 metru augstumā un izaug par milzīgiem negaisa mākoņiem. Kad iztvaikojušais ūdens uzkrājas, atbrīvojas tāds pat enerģijas daudzums, kāds bija pirms ūdens iztvaikošanas. Ar enerģijas daudzumu, kas atbrīvo vienu gramu tvaika, pietiek, lai sasildītu 1000 gramus gaisa par 2,5 grādiem, un tas vēl vairāk pastiprina gaisa masu pārvietošanos uz augšējiem slāņiem. Augšējos mākoņu slāņos tvaiki kondensējas tādā daudzumā, ka tie spēcīgu lietu veidā nolīst zemē. Tā virs milzīgas teritorijas siltā gaisa masa, mitrais un siltais gaiss paceļas kā pa skursteni 12—15 kilometru augstumā. Šajā "skurstenī" valda zemāks gaisa spiediens nekā apkārtnē. Arvien jaunas un jaunas gaisa masas ieplūst šajā vietā un virzās uz augšu, tas izraisa spēcīgu turbulentu plūsmu. Bet šo faktoru ietekmē vēl neveidojas viesuļvētra, talkā jānāk vēl Zemes griešanās spēkam. Zemeslode griežas no rietumiem uz austrumiem. Griešanās ātrums vislielākais ir uz ekvatora — 463 metri sekundē (apmēram 1670 kilometri stundā), bet polos — nulle. 30. platuma grādos griešanās ātrums sasniedz 398 metrus sekundē — par 65 metriem sekundē mazāk nekā uz ekvatora. Gaisa masu, kas virzās uz zema spiediena joslu, lai to piepildītu, ietekmē tie paši faktori, tikai lielākos apjomos.

No ekvatora uz polu pusi gaisa masas parasti pārvietojas Zemes griešanās virzienā uz austrumiem. No poliem uz ekvatoru virzošās gaisa masas pārvietojas uz rietumiem. Līdz ar to šīs gaisa masas cenšas novirzīties viena no otras, tā radot zema gaisa spiediena zonu. Lai gan ekvators termiskajā ziņā ir izdevīgs, ciklons nekad nesasniedz Zemes maksimālo griešanās ātruma līniju. Cēlonis šai parādībai ir tāds, ka kustības spēks, kas rada gaisa masas rotāciju, uz ekvatora pārvēršas par nulli. Bet, ja kāda iemesla dēļ kādam ciklonam ar pūlēm izdotos nokļūt līdz ekvatoram, tad, ar pūlēm nonākot puslodes otrā pusē, tas uzsāktu ceļu atpakaļ un beigtu pastāvēt iekšienē radušos spēku iedarbības dēļ, jo tie vērsti pretēji ciklona mehānismam.

Zemes griešanās radītais spēks rada apbrīnojamu efektu: viesuļvētras atsevišķās daļās ātrums ir atšķirīgs. Ziemeļos no ekvatora orkāna vēju ātrumi ir atšķirīgi. Ziemeļos no ekvatora orkāna vēja ātrumi uz dienvidiem no vētras acs ir par 100 kilometriem lielāks nekā uz ziemeļiem, jo dienvidos vējiem papildus paātrinājumu piešķir Zemes rotācijas spēks. Orkāna augšējā daļā 12—15 kilometru augstumā vēji virzās pretējā virzienā. Bez šī pretējā virpuļa augšup virzošās gaisa masas apstātos vētras acs robežās, zema spiediena josla lēni piepildītos, un viesuļvētra norimtu.

Tropiskā ciklona rašanās priekšnoteikumi ir traucēkļi atmosfērā. Par šādu traucēkli var būt zema spiediena posms, kurā bāriskās depresijas sarindojas pa platuma grādiem no ziemeļiem uz ekvatoru. Tās nes uz priekšu atmosfēras viļņi, kas tiek dēvēti par austrumpuses viļņiem un kas virzās pēc iepriekš aprakstītajiem noteikumiem apkārt augsta spiediena zonai: Āzijā apkārt Klusā okeāna lielajam anticiklonam, kas veido gandrīz pastāvīgu augsta spiediena zonu, un tropiskajiem cikloniem pretējā pusē — Ziemeļatlantijā apkārt Azoru lielajam anticiklonam. Šāda situācija Dienvidatlantijā neveidojas, ar to arī ir izskaidrojams tropisko ciklonu pilnīgs iztrūkums šajā plašajā okeāna daļā, kur citādi to rašanās priekšnoteikumi ir diezgan reāli.

 Viesuļvētras rašanās 
Tikai tad, kad vēja ātrums ir sasniedzis 120 kilometrus stundā, var teikt, ka ir radies taifūns, orkāns vai ciklons. Ir konstatēts vēja ātrums pat līdz 300 km stundā. Dažreiz mērinstrumenti neiztur un sabojājas, un līdz ar to pētniekiem nekas cits neatliek kā noteikt ātrumu tikai aptuveni. Vēl simtiem kilometru no orkāna centra pūš 12 balles stipri vēji.

Sākuma gaisa virpulis virzās uz rietumiem ar kājāmgājēja ātrumu, pamazām kustības ātrumam pieaugot līdz 25 kilometriem stundā. Tad viesuļvētra novirzās sāņus — ziemeļos no ekvatora ziemeļaustrumiem un dienvidos no ekvatora uz dienvidaustrumiem. Nonākusi tropos, viesuļvētra vēlreiz maina virzienu. Ziemeļu puslodē tā virzās uz ziemeļrietumiem, dienvidu puslodē dienvidaustrumu virzienā. Tās pārvietošanās ātrums palielinās līdz 45 kilometriem stundā.

Orkāns okeānā rada milzīgus viļņus — Atlantijas okeānā līdz 15 metrus augstus, Klusajā — 25 metrus augstus. Viesuļvētra sevī uzsūc ūdens tvaikus un tā orkāns iegūst papildus enerģiju. Vienlaikus lietus gāž kā ar spaiņiem. Orkāna laikā vienā diennaktī nolīst vidēji 500 milimetri nokrišņu.

Viesuļvētras centrā bieži valda neparasti zems gaisa spiediens. Ar zemu gaisa spiedienu un augstu temperatūru orkāna centrā izskaidrojams viesuļvētras milzīgais spēks. Meteorologiem pamatā zināms viesuļvētras darbības mehānisms, bet tomēr vēl līdz galam nav skaidrs, kādā veidā viesuļvētras enerģija koncentrējas. Orkāna pavadoņi ir augstie viļņi, kas nonākot cietzemes krastā, spēj appludināt lielu teritoriju. Ūdens līmeni savukārt vēl paaugstina viesuļvētrai sekojošās lietusgāzes. Tropiskās viesuļvētras galvenokārt jaunattīstības valstīs prasa lielus cilvēku upurus.

 Brīdināšana 
Lai laikus brīdinātu cilvēkus par tuvojošos vētru, nepieciešams tās pēc iespējas agrāk konstatēt, sekot to ceļam un paredzēt turpmākos maršrutus. Taču viesuļvētras ceļu iepriekš paredzēt ir ļoti grūti. Dažkārt viesuļvētra kādu laiku uzturas uz vienas vietas, virzās atpakaļ vai veic negaidītu āķveidīgu kustību. ASV meteoroloģiskās stacijas ir iemācījušās jau laikus brīdināt par orkāniem, jo šie milzīgie gaisa virpuļi nāk pāri okeānam tālu ceļu.

 Dabīgie brīdinājumi 
Vidējos platumos atmosfēras spiediens ir pakļauts lielām, straujām un ļoti neregulārām ikdienas izmaiņām, jo tur attīstās un pārvietojas laikapstākļu sistēmas. Bet tropos, normālos laikapstākļos, ikdienas izmaiņas barometra nolasījumos ir ļoti mazas un seko ļoti regulāram diennakts ciklam, tādēļ barometra nolasījumus jāizlabo ar šo diennakts cikla nobīdi.

Spiediena maksimums novērojams pulksten 10:00 un 22:00 pēc vietējā, vidējā laikaKādas noteiktas vietas vidējais Saules laiks. Vietējais laiks ir atkarīgs no vietas ģeogrāfiskā garuma. Agrāk vietējo laiku lietoja sadzīvē, ar 19. gadsimta beigām to sāka aizstāt ar joslu laiku. un minimums 04:00 un 16:00. Ikdienas izmaiņas svārstās ap 3 hPa uz ekvatora un samazinās palielinoties ģeogrāfiskajam platumam. 30° platumā ikdienas izmaiņas sastāda 2,5 hPa un 35° platumā - 1,7 hPa.

Uz kuģiem jebkurā reģionā vai sezonā, kurā var rasties viesuļvētras, neatkarīgi no tā cik laikapstākļi var šķist mierīgi, veic barometra nolasījumus un to pierakstīšanu katru stundu. Pēc tam, kad nolasījums ir attiecināts uz jūras līmeni, to izlabo ar ikdienas izmaiņu. Šādi korektētu nolasījumu salīdzina ar vidējo spiedienu noteiktajā ģeogrāfiskajā vietā un sezonā (ņemtu, piemēram, no locijas) un, ja tas ir 3 hPa vai vairāk zem vidējā spiediena vai ja ir izteikta nobīde no diennakts cikla, pastāv risks, ka veidojas vai attīstās viesuļvētra. Nekavējoties jānosūta drošības paziņojums tuvākajai krasta radio stacijai un tuvumā esošajiem kuģiem.Ierakstot barometrisko spiedienu kuģa žurnālā vai iekļaujot to radio laikapstākļu ziņojumā, neveic labojumu ar diennakts cikla nobīdi.

Ja korektētais nolasījums ir zemāks par 5 hPa par normu, viesuļvētra gandrīz noteikti ir tuvāk par 200 jūras jūdzēm no novērotāja. Kad vētra ir 500 līdz 1 000 jūras jūdžu attālumā, barometrs parasti kļūst svārstīgs un bieži paceļās nedaudz virs normas. Tam seko stabils, lēns kritums attālumā no 500 līdz 120 jūras jūdzēm no vētras centra, bet pēc tam krišanas ātrums pieaug un kļūst straujš tuvojoties centram.

Krāsaini Saules lēkti un rieti bieži ir brīdinājuma signāls īpaši, ja tos pavada spalvmākoņi. Nereti tie izvietoti V veidā norādot uz viesuļvētras centru. Spalvmākoņi var sākt parādīties 300 līdz 600 jūras jūdžu attālumā un bieži, pat agrīnās attīstības stadijās, ir pirmais brīdinājums par viesuļvētru. Vēlāk parādās augstie slāņmākoņi un visbeidzot saraustīti gubumākoņi, kā arī zemi, skrejoši mākoņi (scud).

Ja starp vētru un kuģi nav zeme, parādīsies gari gurdviļņi (swell), kuri nāk no vētras centra. Gurdviļņi pārvietojas ātrāk nekā pati vētra un tie bieži sastopami vairāk nekā 400 jūras jūdzes un dažreiz pat 1 000 jūras jūdzes no centra. Tādēļ to parādīšanās var būt pirmais brīdinājuma signāls. Ievērojama vēja ātruma vai tā virziena izmaiņa vētru sezonas laikā var tikt uzskatīta par iespējamu viesuļvētras tuvošanās indikāciju.Cornish Maurice M., Ives Elaine E. Reeds Maritime Meteorology. — 3rd edition Adlard Coles Nautical, 2016. 121. - 123. lpp. 

 Radio brīdinājumi 
Visi okeāni ir sadalīti 21 laikapstākļu prognožu rajonā. Vietējais meteoroloģiskais dienests katram rajonam izplata periodiskas laikapstākļu prognozes un nepieciešamības gadījumā arī meteoroloģiskos brīdinājumus. Vērtīgu informāciju par esošajām vētrām un to attīstību sniedz meteoroloģiskie Zemes mākslīgie pavadoņi un dažos reģionos arī izlūkošanas lidaparāti.

Ja ir zināms vētras izmērs, vēja ātrums, līdz šim veiktais maršruts un vētras pārvietošanās ātrums, kuģiem var tikt pārraidīti detalizēti meteoroloģiskie brīdinājumi ar piemērotu biežumu, tajā skaitā arī par vētras iespējamo uzvedību tuvākā nākotnē. Tā kā šīs vētras izveidojas okeānu vidū, bez ziņojumiem no kuģiem (kuri tiek papildināti ar lidaparātu ziņojumiem un pavadoņu attēliem) meteorologi nevar zināt par vētras pastāvēšanu. Tādēļ Starptautiskā konvencija par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (International Convention for the Safety of Life at Sea, SOLAS) uzliek kapteiņiem pienākumu ziņot par to, ka pastāv aizdomas par tropisko vētru.

Pēc globālās jūras negadījumu un drošības sakaru sistēmas (Global Maritime Distress and Safety System, GMDSS) ieviešanas informāciju par meteoroloģiskajiem brīdinājumiem, tajā skaitā par tropiskajām vētrām, pamatā pārraida ar radioteleksu, navtex vai, okeānu rajonos visbiežāk, izmantojot SafetyNET pakalpojumu Inmarsat C sistēmā.

Starptautiskās konvencijas par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras II Pielikuma V nodaļas "Kuģošanas drošība" 32. noteikums "Informācija, kas jāiekļauj bīstamības ziņojumos" nosaka, ka pastāvot aizdomām par viesuļvētru, kapteinim jānosūta navigācijas brīdinājums tuvākajai krasta stacijai un tuvumā esošajiem kuģiem.

Navigācijas brīdinājuma piemērs:
 Ziņojums  Skaidrojums Storm warning
 Typhoon seems to be developing. 0840 GMT. August 15. 0635N, 133°20'E.
 Barometer corrected 1,000 hectopascals, tendency down 3 hectopascals.
 Wind NW Force 4. Moderate westerly swell. Cirrus clouds. Course 345, 15 knots.Vētras brīdinājums 
Šķiet, ka attīstās taifūns. Pulksten 0840 GMT. 15. augusts. Koordinātas 06°35' ziemeļu platums, 133°20' austrumu garums.
Korektēts barometrs 1 000 hektopaskāli, tendence uz leju par 3 hektopaskāliem.
Vējš ZR Stiprums 4. Mēreni rietumu gurdviļņi. Spalvmākoņi. Kurss 345, 15 mezgli.
Līdzīgus ziņojumus pārraida ar intervālu trīs stundas, kamēr kuģis ir izgājis ārā no vētras. Ziņojošā un visu pārējo kuģu interesēs ir, lai laikapstākļu ziņojumi regulāri tiktu nosūtīti arī meteoroloģiskajiem dienestiem. Pēc tam kuģi sagatavo vētrai.Cornish Maurice M., Ives Elaine E. Reeds Maritime Meteorology. — 3rd edition Adlard Coles Nautical, 2016. 123., 124. lpp. 

 Viesuļvētras centra atrašana 
Pastāv paņēmieni kā izvairīties no viesuļvētras postošākās ietekmes. Lai tos pielietotu jāzina viesuļvētras centra atrašanās vieta attiecībā pret novērotāju. Tropisko ciklonu izobāras vienmēr ir apaļas un vētrai pakļauto rajonu var iedalīt divos pusriņķos - bīstamajā un kuģojamajā.

Bīstamais pusriņķis atrodas labajā pusē ziemeļu puslodē un kreisajā pusē dienvidu platumos, skatoties viesuļvētras pārvietošanās virzienā. To sauc par bīstamo, jo vēji šajā pusriņķī cenšas iepūst kuģi kustībā esošas vētras centrā vai arī pati vētra var mainīt savu virzienu un tad tās centrs var virzīties pāri kuģim. Šī pusriņķa priekšējais kvadrants ir īpaši bīstams.

Kuģojamajā pusriņķī vēji cenšas aizpūst kuģi aiz vētras uz tās jau veiktā ceļa, kā arī tas atrodas pretējā pusē tai uz kuru vētra parasti maina savu virzienu. Pirms lēmuma pieņemšanas par izvairīšanos no vētras jāzin peilējums uz vētras centru, ja iespējams, attālums no centra, pusriņķis, kurā kuģis atrodas, un iespējamais vētras virzīšanās maršruts.

Centra peilējumu atrod izmantojot Bīsa Balota (Buys Ballot) likumu. Vējš šķērso izobāras apmēram 45° leņķī vētras malā, bet šis leņķis samazinās gandrīz līdz paralēlam ar izobārām netālu no vētras centra. Stāvot ar seju pret vēju, centrs ir pa labi ziemeļu puslodē un pa kreisi dienvidu puslodē. Momentā, kad korektētais barometra nolasījums sāk krist, vētras centrs atradīsies 12 strēķus pa labi un uz aizmuguri no vēja virziena.Strēķis vienlīdzīgs 11,25°. Kad spiediens būs nokrities par 10 hPa, centrs atradīsies 10 strēķus pa labi un uz aizmuguri no vēja virziena. Bet, ja spiediens nokrītas par 20 hPa vai vairāk, centrs atradīsies 8 strēķus pa labi un uz aizmuguri no vēja virziena. Brāzmu laikā vēja virziens mēdz būt haotisks. Labākais brīdis novērojumu veikšanai ir kad vējš ir nomierinājies tūlīt pēc brāzmas.

Ja nav pieejami detalizēti meteoroloģiskie dati, var pieņemt, ka centrs atrodas apmēram 200 jūras jūdžu attālumā, ja korektētais barometra nolasījums ir zemāks par 5 hPa salīdzinot ar vietējo normālo atmosfēras spiedienu un vēja ātrums ir 6 balles pēc Boforta skalas. Savukārt, ja vēja ātrums ir 8 balles, tad centrs iespējams ir tuvāk par 100 jūras jūdzēm.

Stacionāram novērotājam vēja virziens abās puslodēs mainās uz labo pusi labajā pusriņķī un uz kreiso pusi kreisajā pusriņķī. Tādēļ, lai izvairītos no relatīvās kustības problēmas starp kuģi un vētru, var samazināt kuģa gaitu vai to apturēt pavisam. Tādā veidā var atrast īsto vēja virziena maiņu un tādējādi noteiktu pusriņķi.

Ja vējš maina savu virzienu pulksteņa rādītāja griešanās virzienā, kuģis atrodas labajā pusriņķī, bet, ja vējš maina savu virzienu pretēji pulksteņa rādītāja griešanās virzienam, kuģis atrodas kreisajā pusriņķī. Savukārt, ja vēja virziens ir nemainīgs, kuģis atrodas tieši vētras ceļā. Barometrs krīt vētras priekšpusē un ceļas tās aizmugurē, tādējādi var noteikt arī kvadrantu.

Ja kuģis ir apstājies vai samazinājis gaitu, visai aptuvenu vētras sagaidāmā ceļa novērtējumu var iegūt ar diviem centra peilējumiem, kad laika intervāls starp tiem ir apmēram trīs stundas. Maz ticams, ka vētra varētu samazināt savu ģeogrāfisko platumu un, ja platums ir mazāks par 20°, maz ticams, ka tā varētu veikt kaut kādas kustības austrumu virzienā.

Peilējumu uz vētras centru, attālumu no centra, pusriņķi, kurā atrodas kuģis, un iespējamo vētras virzīšanās maršrutu daudz precīzāk noteikt, ja pa radio no meteoroloģiskā dienesta saņemta oficiāla informācija par vētras uzvedību.Cornish Maurice M., Ives Elaine E. Reeds Maritime Meteorology. — 3rd edition Adlard Coles Nautical, 2016. 124., 125. lpp. 

 Izvairīšanās no viesuļvētras 
Atrodoties ziemeļu puslodes viesuļvētras labajā jeb bīstamajā pusriņķī, kuģim jāiet ar maksimāli iespējamo ātrumu turot vēju kuģa priekšgalā vai labā borta priekšgalā. Vējam mainot savu pūšanas virzienu pulksteņa rādītāja griešanās virzienā, kurss pamazām jāmaina uz labā borta pusi. Ja pietrūkst brīva ūdens kustībai uz priekšu vai kuģis pārvietojas tikai ar buru palīdzību, samazina gaitu un tur vēju kuģa priekšgalā.

Atrodoties kreisajā jeb kuģojamajā pusriņķī, kuģim jāiet ar maksimāli iespējamo ātrumu turot vēju kuģa labā borta aizmugurējā ceturksnī. Vējam mainot savu pūšanas virzienu pretēji pulksteņa rādītāja griešanās virzienam, kurss pamazām jāmaina uz kreisā borta pusi. Ja pietrūkst brīva ūdens kustībai uz priekšu, samazina gaitu un ietur tādu kursu, kurš tiek uzskatīts par drošāko esošajos apstākļos.

Kuģim atrodoties tieši vētras ceļā, vēju tur labā borta aizmugurējā ceturksnī un ar maksimāli iespējamo ātrumu iet uz kuģojamo pusriņķi. Ja to izdarīt liedz brīva ūdens trūkums, izdevīgāk var būt virzīties bīstamajā pusriņķī nevis palikt vētras ceļā. Tomēr, tādā gadījumā, jāņem vērā iespējamība, ka vētra var mainīt savu kustības virzienu un izdarīt āķveida pagriezienu uz ziemeļaustrumiem.

Ar mūsdienu ātrajiem kuģiem var gadīties, ka kuģis apdzen vētru. Tad jāsamazina ātrums. Vējš sāks mainīt savu virzienu un barometrs kāpt atklājot, ka kuģis atrodas aiz vētras centra. Pēc tam vēju tur labā borta priekšgalā vai labā borta aizmugurējā ceturksnī atkarībā no tā vai kuģis atrodas bīstamajā vai kuģojamajā pusriņķī un ļauj vētrai attālināties.

Gadījumā, ja, rodoties aizdomām par vētru, kuģis nesamazina savu gaitu un atrodas bīstamā pusriņķa aizmugurējā ceturksnī, barometrs turpinās kristies un vējš mainīs savu virzienu pa kreisi. Tas var novest pie kļūdaina secinājuma, ka kuģis atrodas kreisajā, kuģojamajā pusriņķī vētras priekšpusē. Ja, sekojot rekomendācijām, kuģis sāk iet turot vēju sava labā borta aizmugurējā ceturksnī, tas var nonākt bīstamajā kvadrantā (bīstamā pusriņķa priekšējā kvadrantā), īpaši, ja sākotnējais kurss tuvojās vētras ceļam.

Dienvidu puslodē bīstamais pusriņķis ir kreisais, bet kuģojamais pusriņķis ir labais. Bīstamo pusriņķi jāpamet turot vēju kuģa kreisā borta priekšgalā. Atrodoties kuģojamajā pusriņķī, vēju cenšas turēt kreisā borta aizmugurējā ceturksnī.Cornish Maurice M., Ives Elaine E. Reeds Maritime Meteorology. — 3rd edition Adlard Coles Nautical, 2016. 126. - 128. lpp. 

 Skatīt arī 
 Viesuļvētra "Katrīna"
 Viesuļvētra "Aivens"

 Atsauces un piezīmes 

 Ārējās saites 

Kategorija:Vējš
Kategorija:Dabas stihijas
Kategorija:Tropiskie cikloni
Kategorija:Jūrniecība