Romas pāvests

Pāvests ( (pappas) — 'tēvs') ir Romas Katoļu baznīcas augstākais virspriesteris (), Romas pilsētas bīskaps, Svētā Krēsla monarhs un suverēns, Vatikāna valsts vadītājs.

Pirmajos mūsu ēras gadsimtos šo titulu piemēroja visiem kristiešu priesteriem, kuriem bija tiesības svētīt, pēc tam visiem bīskapiem. Kopš 6. gadsimta to lieto vienīgi Romas pilsētas bīskaps.

Saskaņā ar Baznīcas tradīciju pirmais Romas bīskaps bija Jēzus Kristus apustulis sv. Pēteris; vēlākie Romas bīskapi ir viņa garīgās un laicīgās varas tiešie pārmantotāji.

2025. gada 8. maijā kardinālu Robertu Frānsisu Prevostu (Robert Francis Prevost) ievēlēja par Romas pāvestu Leonu XIV.VIDEO: Par jauno Romas katoļu baznīcas pāvestu izraudzīts amerikānis Roberts Prevosts lsm.lv 2025. gada 8. maijā

 Pāvesta tituli 

 Pontifex Romanus — Romas virspriesteris
 Episcopus Romanus — Romas bīskaps
 Vicarius Christi — Kristus vikārs
 Successor principis apostolorum — Apustuļu vecākā mantinieks
 Caput universalis ecclesiae — Vispasaules baznīcas galva
 Pontifex Maximus — lielais virspriesteris
 Primatus Italiae — Itālijas vadītājs
 Archiepiscopus ac metropolitanus provinciae ecclesiasticae Romanae — Romas provinču baznīcas arhibīskaps un metropolīts
 Princeps sui iuris civitatis Vaticanae — Vatikāna valsts suverēns
 Servus Servorum Dei — Dieva kalpu kalps

Kopš Baznīcas pirmsākumiem pāvestu tituli ir mainījušies atkarībā no pārmaiņām Baznīcas un laicīgās pasaules politikā. Ir nākuši klāt jauni tituli, atcelti vecie. Piemēram, 2006. gada 9. martā pāvests Benedikts XVI oficiālajā izdevumā Annuario pontificio izsludināja, ka vairs netiks lietots tituls "Rietumu patriarhs".

 Pāvesta stāšanās amatā 

Mūsu ēras pirmajos gadsimtos, kad kristieši vēl bija mazskaitlīga ticīgo grupa, Romas bīskapu ievēlēja visas Romas draudzes kopsapulcē. Viņam nevajadzēja būt priesterim — pietika būt cienījamam un morāli nevainojamam draudzes loceklim. Arī šobrīd teorētiski par pāvestu var ievēlēt jebkuru vīriešu dzimuma katoli.
1059. gada aprīlī pāvests Nikolajs II izdeva dekrētu In Nomine Domine ('Kunga vārdā'), kurā definēja pāvestu ievēlēšanas kārtību: kopš tā laika pāvestu ievēlē Baznīcas kardinālu kopsapulcē no sava vidus ar vismaz 2/3 balsu "par".

1274. gadā, kad pāvesta vēlēšanas ieilga gandrīz trīs gadus (1006 dienas), pāvests Gregors X ieviesa "konklāva" (cum clave — 'zem atslēgas') praksi: kardinālus ieslēdza atsevišķā telpā (mūsdienās — Siksta kapelā), kuru viņi varēja atstāt vienīgi pēc jauna pāvesta ievēlēšanas.
1975. gadā pāvests Pāvils VI noteica, ka vēlēšanās drīkst piedalīties ne vairāk kā 120 kardinālu, kuru vecums nepārsniedz 80 gadus.

Pašlaik pāvesta ievēlēšanas kārtību regulē 1996. gada 22. februārī pieņemtā apustuliskā konstitūcija Universi Dominici Gregis ('Dieva ganāmpulka gans'). Formāla kandidātu saraksta nav. Katram kardinālam ir papīra lapa, uz kuras rakstīts: Eligo in Summum Pontificem ('Es izvēlos par virspriesteri'), kurā jāieraksta viņaprāt vispiemērotākā kristiešaPraksē izvēlas kādu no klātesošajiem kardināliem. Pēdējais pāvests, kurš pirms ievēlēšanas nebija kardināls, bija 1513. gadā ievēlētais Leons X (viņš nebija pat priesteris — tikai pēc vēlēšanām viņš tika ordinēts par priesteri, pēc tam — par bīskapu), bet pēdējais pāvests, kurš ievēlēts pašam klāt neesot, bija 1522. gadā ievēlētais Adrians VI. vārds (prasība rakstīt tā, lai pēc rokraksta nevarētu noteikt rakstītāja personu). Par vienu kandidātu jāsavāc 2/3 balsu. Ja balsu skaits nav pietiekams, biļetenus sadedzina kapelas kamīnā, pievienojot sveķus: pa skursteni ceļas melni dūmi, un Sv. Pētera bazilikas laukumā sapulcējušies ticīgie redz, ka balsošanai vēl nav rezultāta. Kad pāvests ievēlēts, kardinālu kolēģijas vadītājs oficiāli lūdz viņa piekrišanu ieņemt šo amatu. Ja kandidāts piekrīt, sadedzināmajiem biļeteniem pievieno sausus salmus: dūmi no skursteņa ceļas balti. Tūdaļ pēc tam no bazilikas balkona izsauc tradicionālo frāzi: "Habemus Papam!" ('Mums ir pāvests!') un pavēsta jaunā pāvesta vārdu, bet jaunievēlētais pontifiks iznāk apustuliski svētīt pilsētu un pasauli — urbi et orbi.

 Skatīt arī 
 Romas pāvestu uzskaitījums

 Bibliogrāfija 
 Eimons Dafijs. Svētie un grēcinieki: pāvestu vēsture. No angļu valodas tulkojis Guntis Dišlers. Atēna, 2007; 456 lpp. 

 Atsauces un piezīmes 

 Ārējās saites 

 Liber Pontificalis (krievu val.)
 Енё Гергей. История папства 
 Лозинский С. Г., История папства.

*
Pavests
Pavests
Kategorija:Reliģiski tituli