Igaunija

Igaunijas Republika () ir valsts Ziemeļeiropā, viena no trim Baltijas valstīm. Igauniju veido tās kontinentālā daļa un Monzunda arhipelāgs Baltijas jūrā. Austrumos Igaunija robežojas ar Krieviju, dienvidos ar Latviju. Igaunijai ir arī jūras robežas ar Somiju ziemeļos, Somu līcī, ar Zviedriju rietumos, Baltijas jūrā, un Latviju dienvidrietumos, Rīgas līcī. Valstī, kuras platība ir  km², dzīvo vairāk nekā 1,3 miljoni iedzīvotāju. Igaunijas galvaspilsēta ir Tallina.

Kopš 13. gadsimta igauņu apdzīvotā zeme bija dāņu, vācu, zviedru un krievu pakļautībā. Vēsturiski un arī kultūras ziņā Igaunijai vienmēr ir bijusi cieša saikne ne tikai ar Baltijas valstīm, bet arī ar Ziemeļvalstīm. 
Par neatkarīgu valsti Igaunija kļuva , Otrā pasaules kara laikā pēc 1940. gada nokļuva PSRS un Vācijas okupācijā, neatkarības atjaunošana tika pasludināta , bet pilnībā atjaunota , ko atzina arī PSRS valdība.

Kopš  Igaunija ir Eiropas Savienības dalībvalsts, kopš  ir NATO dalībvalsts, un kopš  ir OECD dalībvalsts.

 Etimoloģija 
Latviešu valodas vārds "Igaunija" ir cēlies no Indriķa hronikā minētā novada Ugaunijas nosaukuma, kurš pēc latviešu valodnieka Jāņa Endzelīna domām ir ticis izrunāts kā ü.

Igaunijas pašnosaukums Eesti, iespējams, ir cēlies no romiešu vēsturnieka Tacita darba "Germania", kurā viņš līdzās ģermāņiem aprakstīja arī austrumos no gotiem dzīvojošās ciltis, dēvētas par aistiem (). Arī skandināvu sāgās Igaunija bieži ir pieminēta kā Eistland. Latīņu valodā antīkos rakstiskajos avotos igauņu apdzīvotās zemes bieži ir apzīmētas kā Estia vai Hestia. Tikai 19. gadsimtā, lai nostiprinātu savu nacionālo identitāti, igauņi savu zemi sāka saukt par Eesti.

 Vēsture 

Pirmie cilvēki, kuri apdzīvoja Igaunijas teritoriju, bija Kundas kultūras ciltis, kuras ģenētiski piederēja Rietumu mednieku-vācēju grupai. Narvas kultūras laikmetā Rietumu mednieku-vācēju pirmiedzīvotāju genomam no apmēram 2900. līdz 2300. gadam p.m.ē. piejaucās baltu pirmvalodā runājošo lopkopju tautu ģenētiskais materiāls,Mittnik, A., Wang, CC., Pfrengle, S. et al. The genetic prehistory of the Baltic Sea region. Nat Commun 9, 442 (2018). tomēr Eiropas pirmiedzīvotāju genoma īpatsvars saglabājās lielāks nekā jebkurā citā populācijā Eiropā.
Vēlāk tie sajaucās ar no austrumiem ieceļojušajām Baltijas somu ciltīm un skandināviem (salās un ziemeļu piekrastē).

13. gadsimtā krustneši Dānijas karaļa Valdemāra II vadībā devās krusta karā uz Baltijas jūras piekrastes teritorijām, lai pagānu ciltis pievērstu kristietībai. Livonijas krusta karu laikā no 1208. līdz 1227. gadam Igaunijas teritoriju no savām galvenajām militārajām bāzēm Cēsīs un Tallinā ar kristīto līvu un latgaļu vasaļu palīdzību iekaroja Zobenbrāļu ordenis un Dānija, bet Romas pāvests to pasludināja par "Māras zemi" (Terra Mariana).

1343. gadā notika igauņu Jurģa nakts sacelšanos pret vācu un dāņu virskundzību,  atsakoties no kristietības un cīnoties pret dzimtbūšanu. Pēc diviem gadiem Vācu ordenis, kas valdīja Livonijā, apspieda nemierus un nopirka no Dānijas tai piederošās teritorijas. Līdz ar to Igaunijas teritorijā sākās pilnīga vācu virskundzība.

Livonijas kara (1558—1583) sākumā 1559. gadā Krievijas cariste pilnībā iekaroja Tērbatas bīskapiju, vēlāk arī gandrīz visu Igaunijas teritoriju, tās dienvidu daļā Krievijas protektorātā nodibināja Livonijas Karalisti. Pēc Krievijas sakāves Igaunijas ziemeļu daļā izveidojās Zviedru Igaunija, dienvidu daļā Pārdaugavas Livonijas hercogiste Lietuvas dižkunigaitijas tiešā pārvaldībā, Sāmsala piederēja Dānijai. Poļu—zviedru kara laikā zviedru iekarotajās Livonijas zemēs izveidoja Zviedru Vidzemes  provinci.
1645. gadā Dānija zaudēja Sāmsalas–Vīkas bīskapiju Zviedrijai un zviedri pilnībā kontrolēja Igaunijas teritoriju. Zviedru laikos igauņu ciemos tika dibinātas pirmās skolas. 1632. gadā ar karaļa Gustava II rīkojumu Tartu atvēra Tērbatas Universitāti.

Līdz 1700. gada februārim pret zviedru dominanci Baltijas jūras reģionā apvienojās Dānija, Polijas—Lietuvas ūnija, Krievija un Saksija, uzsākot Lielo Ziemeļu karu. Pēc vairākām kaujām, kurās uzvarēja gan zviedri, gan krievi, 1709. gadā Krievijai tomēr izdevās izšķirošajā Poltavas kaujā pieveikt karaļa Kārļa XII vadīto karaspēku un vēlāk iekarot zviedru Baltijas provinces. Pēc kara igauņu apdzīvotā teritorija turpināja būt sadalīta starp divām guberņām: ziemeļu daļā atradās Igaunijas guberņa un dienvidu daļā Vidzemes guberņa.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā Vidzemes guberņas Pērnavas un Tērbatas apriņķus pievienoja Igaunijas guberņai. Brestļitovskas miera sarunās Krievija 1918. gada sākumā atteicās no Baltijas provincēm. Īsi pirms vācu karaspēka ienākšanas Tallinā  tika pasludināta Igaunijas valsts neatkarība. Savukārt vācbaltieši 1918. gadā mēģināja izveidot Apvienoto Baltijas hercogisti Vācijas Impērijas protektorātā.

Pēc Novembra revolūcijas Vācijā un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas jaunajai Igaunijas valstij 1919. gadā nācās izcīnīt smagas brīvības cīņas pret Sarkano armiju un Padomju Latvijas armiju (Kauja pie Paju), vēlāk pret Baltijas landesvēru, kas beidzās ar uzvaru Cēsu kaujās 1919. gada jūnijā. Saskaņā ar Molotova—Ribentropa paktu, Igauniju 1940. gada jūnijā okupēja Sarkanā armija un augustā tā tika iekļauta Padomju Savienības sastāvā kā Igaunijas PSR. 1941. gadā nacistiskā Vācija uzsāka karu ar Padomju Savienību un iebruka arī Igaunijas teritorijā. Sākotnēji igauņi uzskatīja vāciešus par atbrīvotājiem, jo cerēja, ka Igaunija atgūs neatkarību no PSRS, bet faktiski vienu okupācijas varu nomainīja cita. Pēc Vācijas karaspēka atkāpšanās Igaunija palika PSRS sastāvā. Pēckara gados Igaunijā darbojās nacionālo partizānu vienības, pazīstamākā bija Metsavennad (Meža brāļi), bet tās pamazām tika apspiestas.
 Igaunijas PSR tika likvidēta, bet pilnīga neatkarība no PSRS tika pasludināta .

Pēc neatkarības atjaunošanas Igaunijas valdība 1998. gadā sāka sarunas par valsts iestāšanos Eiropas Savienībā, kas sekmīgi noslēdzās  .  Igaunija kļuva par NATO locekli. Neatkarības gados Igaunijas ekonomika nostiprinājās un 2011. gadā tā pievienojās eiro zonai.

 Ģeogrāfija 

Igaunija ir valsts Eiropas ziemeļaustrumos, Baltijas jūras austrumu krastā ar daudziem ezeriem un salām. Tā robežojas ar Krieviju austrumos un Latviju dienvidos, tai ir jūras robeža ar Somiju, Zviedriju un Latviju. Igaunija ir viena no mazākajām Eiropas Savienības valstīm, tās platība ir  km² (2020. gadā). Igaunijas platums austrumu–rietumu virzienā ir 350 km, bet ziemeļu–dienvidu virzienā ir 240 km.

Igaunija ir viena no līdzenākajām un zemāk virs jūras līmeņa novietotajām Eiropas valstīm. Igaunijas ainava lielākoties ir Ledus laikmeta (glaciālās aktivitātes) rezultāts. Lielāko daļu teritorijas klāj meži (vairāk kā 45 %) un purvi, vai lauksaimiecībā izmantojamas zemes. Valsts dienvidos atrodas Hānjas augstiene un Otepē augstiene. Šajā apvidū izteikti morēnu pauguri. Valsts centrālajā daļā atrodas Pandiveres augstiene — viens no bagātākajiem upju izteku reģioniem Igaunijā. Raksturīgi pauguri ar plakanām virsotnēm. Savukārt Ziemeļigaunijai ir raksturīgi ledāju atnesti dižakmeņi, ūdenskritumi un piekrastes klintis. Igaunijas vidējais augstums virs jūras līmeņa ir aptuveni 50 metri. 90 % no valsts ir zemāk par 100 metriem virs jūras līmeņa. Hānjas augstienē atrodas augstākā virsotne valstī un visā Baltijā — Lielais Munameģis (317,4 m).

Kristālisko pamatklintāju Igaunijas teritorijā klāj biezs nogulumiežu slānis, ko pārsvarā veido kaļķakmens, dolomīts, māls un smilšakmens. Kaļķakmens atsedzas Igaunijas ziemeļu piekrastē, bet smilšakmens atsegumi Dienvidigaunijas upju ielejās.

Rietumigaunijā atrodas kadiķu lauki, bet austrumos — Peipuss, piektais lielākais ezers Eiropā. Cauri Peipusa-Pleskavas ezeru sistēmu ir novilkta Igaunijas un Krievijas robeža, tāpēc daļa no ezera ir Igaunijas pusē, atlikusī daļa Krievijas pusē. Igaunijā ir aptuveni 1200 ezeri, kuru platība ir lielāka par vienu hektāru. Aptuveni 4,7% no Igaunijas teritorijas ir ezeri. Igaunijas centrālās daļas dienvidos atrodas vēl viens liels ezers — Vertsjervs. Aptuveni 10 % no Igaunijas platības ir salas, to kopējais skaits ir 2317 (2020. gadā). Igaunijas rietumu piekrastē ir ļoti daudz salu, kuru kopskaits Monzunda arhipelāgā ir aptuveni 1500. Lielākās no tām ir Sāmsala, Hījumā, Muhu un Vormsi.

Igaunijā esošās upes ietek Somu līcī, Rīgas līcī vai Peipusa ezerā. Garākās upes ir Vehandu (165,2 km) un Pernu (144,5 km). Citas nozīmīgas upes ir Narva, kas savieno Piepusu ar Somu līci, Pedja, Peltsamā un Kazari.

 Klimats 
Igaunijas piekrastē valda mērens jūras klimats ar vēsām vasarām un siltām ziemām, bet austrumdaļā tas pāriet uz mēreni kontinentālo klimatu. Vidējā temperatūra janvārī ir +4 °C rietumos līdz -7,5 °C austrumos. Savukārt jūlija vidējā temperatūra mainās no +16,5 °C rietumos līdz +17,5 °C austrumos. Klimata apstākļi Igaunijā ir diezgan līdzīgi Latvijas klimatiskajiem apstākļiem.

 Dzīvā daba 
Igaunija atrodas jaukto mežu dabas zonā. Gandrīz pusi Igaunijas teritorijas klāj meži, kuros aug aptuveni 90 koku un krūmu sugu. Visizplatītākās sugas ir priedes, egles, bērzi un apses. Mazāk aug ozoli, kļavas, gobas un oši. Otru valsts pusi aptuveni vienādās daļās veido pļavas un purvi, kuros ir sastopamas aptuveni 1500 augu sugas.

Igaunijā dzīvo 60 zīdītāju sugas. Lielākie dzīvnieki ir aļņi, staltbrieži, stirnas un meža cūkas. Biezākos mežos, it īpaši valsts ziemeļaustrumos, sastopami lūši un lāči. Plaši izplatīti dzīvnieki ir arī lapsas, āpši, ūdri, zaķi, ūdeles un ondatras. Liela komerciāla nozīme ir zivīm — mencām, siļķēm, lašiem, zušiem, butēm un citām. Igaunijas nacionālā zivs ir siļķe. Arī putnu daudzveidība ir liela. Ir gan nometnieki, gan gājputni. Ir konstatētas vairāk nekā 300 putnu sugas, piemēram, ērgļu sugas un melnie stārķi. Igaunijas nacionālais putns ir bezdelīga.

Līdz ar neatkarības atgūšanu 1991. gadā Igaunijā regulāri tiek veikts darbs pie dabiskās vides saglabāšanas, uzlabošanas un aizsardzības. Ir samazināts gaisa un ūdens piesārņojums, palielināta mežu platība. Aptuveni desmitā daļa no valsts ir dabas aizsardzības teritorijas. Igaunijā ir pieci nacionālie parki — Lahemā nacionālais parks (izveidots 1971. gadā), Karulas nacionālais parks (1993), Somā nacionālais parks (1993), Vilsandi nacionālais parks (1993) un Matsalu nacionālais parks (2003) — , kā arī 167 dabas rezervāti.

 Administratīvais iedalījums 

Administratīvi Igaunija ir sadalīta 15 apriņķos (). Šāds iedalījums pastāv kopš 1990. gada, kad Igaunija atguva neatkarību no Padomju Savienības. Apriņķi sīkāk iedalās 79 pašvaldībās: 14 pilsētu () pašvaldībās un 65 pagastos ().

2017. gadā pabeidza Igaunijas otrā līmeņa administratīvā iedalījuma reformu, kas samazināja pašvaldību skaitu un līdz ar to palielināja iedzīvotāju skaitu tajās. Pirms tam bija 33 pilsētu un 183 pagastu pašvaldības. No tām 169 pašvaldībās bija mazāk par 5 tūkstošiem iedzīvotāju. Pēc reformas tikai 15 pašvaldībās iedzīvotāju skaits ir mazāks par 5 tūkstošiem.

Igaunijas apriņķi ir šādi:

 Austrumviru apriņķis
 Harju apriņķis
 Hījumā apriņķis
 Jegevas apriņķis
 Jervas apriņķis
 Lēnes apriņķis
 Pelvas apriņķis
 Pērnavas apriņķis
 Raplas apriņķis
 Rietumviru apriņķis
 Sāremā apriņķis
 Tartu apriņķis
 Valgas apriņķis
 Veru apriņķis
 Viljandi apriņķis

 Valdība 

Igaunija ir parlamentāra demokrātija, kuras prezidentu ievēl vienpalātas parlaments (vēlēšanas reizi piecos gados). Valdību veido premjerministrs, kuru ieceļ prezidents, un 14 ministri. Valdību apstiprina prezidents un parlaments.

Likumdošanas vara pieder vienpalātas parlamentam Rīgikogu, kuru sastāda 101 deputāts. To ievēl tiešās proporcionālās vēlēšanās uz četriem gadiem. Tiesu varas augstākais orgāns ir Riigikohus ar 17 tiesnešiem, kuru priekšsēdētāju izvirza prezidents, bet pēc tam apstiprina parlaments uz mūžu.

 Iedzīvotāji 

Igaunijā  dzīvoja  cilvēku. Iedzīvotāju blīvums ir 29,1 cilv./km². Aptuveni viena trešdaļa no visiem iedzīvotājiem dzīvo galvaspilsētā Tallinā. Citas lielākās pilsētas ir studentu pilsēta Tartu, rūpniecības robežpilsēta Narva un "vasaras galvaspilsēta" Pērnava.

Igaunijas pamatnācija ir igauņi (mazliet vairāk kā divas trešdaļas), kas ir viena no Baltijas somu valodās runājošām tautām, līdzīgi lībiešiem, somiem, votiem, karēļiem un sāmiem. Aptuveni 25% no iedzīvotājiem ir krievi. Nākamās lielākās etniskās grupas ir ukraiņi, baltkrievi un somi.

 Etniskais sastāvs 
TautībaIedzīvotāju skaits%</tr> Igauņi 921 06268,7% Krievi 344 28025,6% Ukraiņi 28 1582,1% Baltkrievi 16 1341,2% Somi 11 0350,8% Tatāri 2 4870,2% Latvieši 2 2160,2% Poļi 2 2160,2% Lietuvieši 2 0770,1% Ebreji 1 9000,1% Vācieši 1 9000,1% Citi 9 0840,7%

Etniskais sastāvs Igaunijā (1881-2000)
 Gads 1881 1897 1922 1934 1941 1959 1970 1979 1989 2000 Iedzīvotāji kopā 881455 958351 1107059 1126413 1017475 1196791 1356079 1464476 1565662 1370052 igauņi 790455 867794 969976 992520 nez. 892653 925157 947812 963281 930219 krievi +29385 37599 91109 92656 72848 240227 334620 408778 474834 351178 ukraiņi +krievi 504 nez. 92 nez. 15769 28086 36044 48271 29012 baltkrievi +krievi 272 nez. 0 nez. 10930 18732 23461 27711 17241 somi 103 379 401 1088 1124 16699 18537 17753 16622 11837 tatāri 11 106 nez. 166 nez. 1534 2204 3195 4058 2582 latvieši 4153 5470 4338 5435 4415 2888 3286 3963 3135 2330 poļi 223 1941 ~969 1608 1520 2256 2651 2897 3008 2193 ebreji 3290 3837 4566 4434 nez. 5433 5282 4954 4613 2145 lietuvieši 0 134 ~436 253 213 1616 2356 2379 2568 2116 vācieši 46779 33362 18319 16346 nez. 670 7850 3944 3466 1870 armēņi 3 11 nez. 24 nez. 648 604 845 1669 1444 azerbaidžāņi 0 0 0 0 0 422 264 543 1238 880 moldāvi 0 0 nez. 2 nez. 229 451 738 1215 645 mordvieši 0 22 nez. 3 nez. 391 532 723 985 562 čigāni nez. 154 nez. 766 nez. 366 438 529 665 542 čuvaši 0 8 0 0 nez. 312 602 804 1178 495 gruzīni 0 7 nez. 22 nez. 433 422 450 606 430 karēļi 0 4 nez. 7 nez. 295 671 773 881 430 ižori+ingri +somi 21 nez. 841 522 366 181 228 306 420 zviedri 5548 6083 7850 7641 6487 nez. 435 254 297 300 marieši 0 0 0 0 nez. 56 120 191 359 245 udmurti 0 8 nez. 0 nez. 167 236 309 413 241 bulgāri 0 4 nez. 3 nez. 98 163 190 262 204 ungāri 2 8 nez. 28 nez. 30 111 191 241 172 korejieši 0 0 0 1 nez. 40 96 103 202 169 baškīri 0 1 0 0 nez. 85 126 332 371 152 grieķi 1 22 nez. 25 nez. 72 114 104 182 150 komieši 0 0 nez. 1 nez. 88 130 139 196 138 amerikāņi nez. nez. nez. 18 nez. 1 3 1 4 133 uzbeki 0 0 0 0 nez. 465 224 397 595 132 kazahi 0 10 nez. 0 nez. 141 194 226 424 127 lezgīni 0 0 0 0 nez. 30 52 67 178 121 osetini 0 0 nez. 2 nez. 122 113 161 201 116 rumāņi 0 2 nez. 1 nez. 26 32 47 88 77 angļi 194 135 ~223 158 nez. 8 15 3 4 55 hindi 0 0 0 0 0 0 10 1 0 55 čečeni 0 0 0 0 0 34 11 38 45 48 vepsi 0 0 0 0 nez. 20 31 23 37 43 dāņi 44 87 nez. 228 nez. nez. 15 6 3 38 turkmēņi 0 0 0 0 nez. 7 149 66 106 36 tadžiki 0 0 0 0 nez. 207 45 52 113 35 gagauzi 0 0 0 0 nez. 7 27 4169 32 avāri 0 0 0 0 nez. 19 16 28 69 30 holandieši 1 3 nez. 32 nez. 0 17 22 10 28 ķīnieši 0 0 nez. 9 nez. 6 17 8 8 27 itāļi 4 4 nez. 20 nez. 9 5 3 3 27 dargini 0 0 0 0 nez. 3 6 27 45 26 franči 70 140 nez. 102 nez. 13 14 5 10 26 kirgīzi 0 0 0 0 nez. 21 49 46 81 26 turki 0 8 nez. 16 nez. 6 23 22 23 24 čehi 12 25 nez. 92 nez. 28 42 39 37 21

 Reliģija 
32% Igaunijas iedzīvotāju ir ticīgie kristieši, no tiem:
 14,8% luterāņi,
 13,8% pareizticīgie,
 aptuveni 6000 baptisti,
 aptuveni 6000 katoļi.

 Valoda 

Vienīgā valsts valoda ir igauņu valoda, tāpat kā lībiešu, somu un ungāru valoda, pieder somugru valodām. Tā nav lingvistiski saistīta ar indoeiropiešu valodām, kurās runā lielākā daļa Eiropas tautu. Apmēram ceturtā daļa iedzīvotāju ikdienā runā krievu valodā, galvenokārt valsts ziemeļaustrumos, pie Krievijas robežas. Igauņu valoda kopā ar somu, ungāru un maltiešu valodām ir vienīgās valsts valodas Eiropas Savienībā, kuras nepieder pie indoeiropiešu valodu saimes.

 Tautsaimniecība 

Igaunijas tautsaimniecība balstās uz inženiertehnisko nozari, pārtikas rūpniecību, metālapstrādi, ķīmisko rūpniecību un koka izstrādājumu ražošanu. No iekšzemes kopprodukta aptuveni 15% ienākumus dod tūrisms.

Nozīmīgākie derīgie izrakteņi: degslāneklis, fosforīti, kaļķakmens, smiltis un kūdra.

Eksports un imports
IgaunijaEksportsImports</tr> Somija 18,4%18,3% Zviedrija 12,4%9% Latvija 8,9%5,7% Krievija 8,1%13,1% Vācija 5,1%12,4% Lietuva 4,8%6,4%

 Kultūra 
Igauņu kultūru ir ietekmējušas nācijas, kuru pakļautībā viņi ir bijuši. Ir jūtama gan krievu, gan vāciešu, gan zviedru, gan dāņu, gan poļu kultūra. Arī valsts ģeogrāfiskais stāvoklis mūsdienās ietekmē Igaunijas kultūru. Tradicionāli Igaunijas ziemeļi, īpaši Tallinas apkārtne, vairāk ietekmējusies no ārzemju kultūrām nekā Igaunijas dienvidi, kur mazāk jūtama citu pasaules valstu kultūras. 19. gadsimtā viens no igauņu nacionālistu mērķiem bija apvienot esošās paražas un tradīcijas, izveidojot vienotu igauņu kultūru. Nozīmīgākais šīs kustības mantojums ir apdzīvojamas rijas () — zemnieku mājas, kurām nav līdzīgu pārējā pasaulē, izņemot mazliet Latvijas ziemeļos esošās. Šajās celtnēs zemnieki  dzīvoja, strādāja, žāvēja labību un kūla to, kā arī dažreiz turēja mājlopus.

Dzīvojamās rijas ir kļuvušas par vēstures daļu, bet citi vēsturiski kultūras elementi joprojām ir dzīvi. Tradicionālos igauņu tautas tērpus, kurus savulaik valkāja ikdienā, mūsdienās joprojām velk mugurā svētkos. Arī igauņu dziesmas un dejas ir daļa no Igaunijas identitātes. Tradicionālie ēdieni igauņu virtuvē ir marinēts zutis, asinsdesa un sautēti skābi kāposti ar cūkgaļu, kā arī rupjmaize, sautējumi, ievārījumi, marinēti gurķīši, grūbas, kartupeļu biezputra un sālīta siļķe. Svētkos galdā ceļ ceptu zosi, cūkgaļu, alu, melno pudiņu, ābolus, riekstus un piparkūkas.

Nozīmīgākie svētki ir Jaunā gada sagaidīšana, Lieldienas, Darba svētki (1. maijs) un Ziemassvētki, kā arī Uzvaras diena (23. jūnijā par godu izšķirošajai Brīvības cīņu kaujai 1919. gadā pie Cēsīm; Võidupüha) un Svētā Jāņa diena (24. jūnijs, Jaanipäev). 24. februārī ir Igaunijas neatkarības diena, atzīmējot Igaunijas neatkarības iegūšanu no Padomju Savienības, bet 20. augustā ir Igaunijas neatkarības atjaunošanas diena, atzīmējot neatkarības atgūšanu 1991. gadā. Citas valsts svētku dienas ir 2. februāris, atzīmējot 1920. gadā parakstīto Tartu miera līgumu starp Igauniju un Krieviju, un 14. jūnijs, pieminot aptuveni 10 tūkstošus igauņu, kurus 1941. gadā padomju vara deportēja no valsts.

Kopš 19. gadsimta nemitīgi palielinās igauņu literatūras apjoms un nozīme. 20. gadsimta nozīmīgākie igauņu rakstnieki ir Antons Hansens Tammsāre, Jāns Kross un Tenu Ennepalu. Šo rakstnieku darbi tulkoti arī citu valstu valodās. Slaveni ir arī tautas eposa "Kalevipoegs" autors Frīdrihs Reinholds Kreicvalds un rakstnieks, kinorežisors, bijušais valsts prezidents Lennarts Meri.

Profesionālā teātra sākums tiek saistīts ar Vanemuines teātra izveidi 1870. gadā Tērbatā (mūsdienās Tartu). Mūsdienās vairāki teātri atrodas Tallinā, tajā skaitā, operteātris, jauniešu teātris, leļļu teātris. Kopš 1990. gada Pērnavā un Rakverē notiek alternatīvā un avangarda teātra festivāls Baltoscandal. Rakvere iespējams ir mazākā pilsēta Eiropā, kurā ir profesionālais teātris.

Arī tēlotāja mākslas uzplaukums igauņu kultūrā bija 19. gadsimtā, kad Johans Kēlers kļuva par vadošo portretu mākslinieku. Viņš tiek uzskatīts par igauņu profesionālās glezniecības pamatlicēju. 1920. gados un 1930. gados Eduarda Vīralta radītā grafika simbolizē bohēmiskās mākslas aizsākumus valstī. Starptautisku slavu ir guvuši tēlnieks Juri Ojavers, keramiķi Leo Rohlins un Kaido Kasks, digitālās mākslas māksliniece Mare Tralla un grafiķis Urmo Rauss.

Viena no igauņu kultūras izpausmēm 19. gadsimtā radās dziesmu svētki, kas joprojām ir ļoti populāri. Pirmie igauņu dziesmu svētki 1869. gadā notika Tērbatā (mūsdienās Tartu). Kopš 1934. gada notiek arī deju svētki. Abi pasākumi ir kļuvuši par vienu no nacionālās identitātes simboliem. Ievērojamākie igauņu komponisti un diriģenti ir Rūdolfs Tobiass, Arvo Perts un Nēme Jervi.

Vēsturiskās arhitektūras dēļ Tallinas vecpilsēta 1997. gadā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Bez Tallinas vecpilsētas UNESCO mantojumā ir vēl Strūves ģeodēziskais loks (Igaunijas teritorijā atrodas trīs punkti no šī loka). Igaunijas Arhitektūras muzejs apmeklētājus iepazīstina ne tikai ar Igaunijas arhitektūru agrāk, bet arī ar tās attīstību mūsdienās.

1909. gadā kā visaptverošs igauņu kultūras mantojums Tartu pilsētā dibināts Igaunijas Nacionālais muzejs. Tartu atrodas arī Igaunijas Literatūras muzejs, kurā ir apkopota igauņu folklora un literatūra. Starp citiem nozīmīgiem muzejiem un galerijām minami Laikmetīgās mākslas centrs Tallinā, Jaunās mākslas muzejs Pērnavā un Igaunijas Brīvdabas muzejs Tallinā.

 Sports 
Daudzus gadus igauņu sportisti olimpiskajās spēlēs ir startējuši zem citu valstu karogiem. No 1900. līdz 1912. gadam igauņi startēja zem Krievijas Impērijas karoga, bet no 1948. līdz 1988. gadam zem Padomju Savienības karoga. Visvairāk olimpisko medaļu ir ieguvuši distanču slēpotāji Andruss Vērpalu un Kristina Šmiguna-Vehi (katrs pa trim medaļām). Līdz 2019. gadam Igaunijas sportisti olimpiskajās spēlēs bija ieguvuši 13 zelta, 11 sudraba un 17 bronzas medaļas, no tām visvairāk iegūtas cīņas sportā (11 medaļas, no kurām 10 medaļas ir iegūtas pirms 1940. gada). Pēc neatkarības atgūšanas 1991. gadā visvairāk medaļu iegūtas distanču slēpošanā (7 medaļas).

Igaunijā populāra ir arī riteņbraukšana, kur Jāns Kirsipū ir uzvarējis vairākos Tour de France posmos. Slaveni ir arī autosportisti Marko Asmers, kurš ir pirmais igaunis, kas kļuvis par Formula 1 testpilotu, un karjeru beigušais autorallija braucējs Marko Mertins.

Igaunijas futbola izlase nekad nav spēlējusi FIFA Pasaules kausā vai Eiropas čempionātā, toties piedalījās 1924. gada olimpiskajās spēlēs. 2004. gadā par Igaunijas pēdējo 50 gadu labāko futbolistu atzīts vārtsargs Marts Poms.

Igaunijas basketbola izlase piedalījās 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, vairākas reizes piedalījusies Eiropas čempionātos, kur augstākais sasniegums ir 5. vieta. Kopš 2018. gada Igaunijas basketbola čempionāts ir apvienojies ar Latvijas basketbola čempionāta, izveidojot Latvijas un Igaunijas Basketbola līgu.

 Skatīt arī 
 Baltijas valstis
 Ziemeļvalstis
 Igaunijas Aizsardzības spēki
 Igaunijas pilsētu uzskaitījums
 Igaunijas upju uzskaitījums
 Igaunijas rokmūzika
 Igaunija Eirovīzijas dziesmu konkursā

 Piezīmes un atsauces 

 Ārējās saites