Koknese

Koknese ir pilsēta Aizkraukles novadā Vidzemes dienvidos. Atrodas senā Daugavas ūdensceļa malā pie Pērses ietekas Daugavā. Attālums līdz novada centram Aizkrauklei — 14 km, līdz galvaspilsētai Rīgai — 100 km.

Rakstos pirmoreiz minēta Indriķa hronikas aprakstā par 1205. gada notikumiem kā Kukenoys (Koknese). Kokneses pils bija viens no stiprākajiem viduslaiku cietokšņiem Livonijā, pie kura risinājušās vairākas lielas kaujas. No 1277. gada līdz 17. gadsimta beigām Koknesei bija pilsētas tiesības un tā ietilpa Hanzas savienībā. Ir versija, ka Koknese, tāpat ka Tālava, ir minēta senās arābu hronikās. 1932. gadā Koknesei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. No 1958. līdz 1990. gadam Koknese bija pilsētciemats, pēc tam Kokneses pagasta centrs Aizkraukles rajonā. Pēc administratīvi teritoriālās reformas 2009. gadā kļuva par Kokneses novada centru, bet 2021. gadā pievienota AIzkraukles novadam atkal kā Kokneses pagasta centrs.

Koknese atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga — Daugavpils un autoceļa , no tā atzarojas reģionālie autoceļi  un . 2021. gadā, administratīvi teritoriālais reformas rezultātā, Koknesei atkārtoti tika piešķirtas pilsētas tiesības. Pilsēta ir arī eksteritoriāls Kokneses pagasta centrs.

 Daba 
Koknese atrodas Daugavas senlejas labajā krastā pie Pērses ietekas. Pēc Pļaviņu HES uzcelšanas 1966. gadā izveidojās Pļaviņu ūdenskrātuve un gleznainā senleja tika appludināta, zem ūdens nonāca arī Pērses ūdenskritums. Kādreizējais Krievkalns (vietas nosaukums ir izveidojies tāpēc, ka 17. gadsimta krievu karaspēkam šajā vietā bija apmetne) līdzās Koknesei tagad ir kļuvis par Kokneses jeb Krievkalna salu, kur tiek veidota piemiņas vieta 20. gadsimta totalitārajos režīmos cietušajiem latviešiem — Likteņdārzs.

 Vēsture 

Līdz Livonijas krusta kariem Koknese bija latgaļu valsts pie Daugavas ūdensceļa. Kokneses senpilsēta atradās parka teritorijā tagadējo pilsdrupu apkārtnē, bet pati pils bija labi nocietināta un tās iedzīvotāju dzīves līmenis uz apkārtējo teritoriju fona bija augsts. Vācu krustnešu iebrukuma laikā Koknesē valdīja latgaļu valdnieks, vikingu pēcteču Polockas kņazu dzimtas radinieks Vetseke, kurš 1207. gadā kļuva par Rīgas bīskapa Alberta vasali. Pēc tam gan viņš nespēja sadzīvot ar ienācējiem un pameta Koknesi, aizceļodams uz Igauniju — Tērbatu, kur karoja pret krustnešiem. Neilgi pēc 1209. gada Kokneses valsts latgaļu valdnieka pils vietā pilskalnā tika uzcelta mūra pils, kas kļuva par vienu no lielākajām un labāk nocietinātajām pilīm pie Daugavas. Livonijā Koknese kļuva par ceturto lielāko pilsētu un Rīgas arhibīskapa vasaras rezidenci. Kokneses iedzīvotāji Livonijas laikā piedalījās daudzos aizstāvēšanās karagājienos pret krieviem un lietuviešiem.

1238. gadā Koknese pārgāja Rīgas bīskapu pakļautībā. Šai pašā gadsimtā novads nonāca Tīzenhauzenu dzimtas īpašumā, bet vēlāk to atkal pievienoja Rīgas arhibīskapijai. 1277. gadā Koknese ieguva pilsētas tiesības un vēlāk kļuva par Hanzas savienības locekli.

1561. gadā Livonijas kara laikā Koknesi ieņēma poļu-lietuviešu karaspēks, pilsētu pārdēvēja par Kokenhuzu. 1577. gadā Koknesē mežonīgi iebruka Ivana IV Krievijas caristes karaspēks, kas to gandrīz pilnībā nopostīja. 1601. gadā Poļu-zviedru kara laikā notika Kokneses kauja, kurā poļi sakāva zviedru karaspēku. 1625. gadā zviedru karaspēks karaļa Gustava II Ādolfa vadībā ieņēma Kokneses pili. 1636. gadā Zviedru Vidzemē Koknese kļuva par vienu no četrām apriņķa pilsētām līdzās Rīgai, Tērbatai un Pērnavai.

Otrā Ziemeļu kara laikā Koknesi iekaroja Krievijas cars Aleksejs Mihailovičs, kas pārdēvēja to sava dēla vārdā (). Pēc kara Kokneses pilsētas nozīme iepriekšējā apjomā vairs neatjaunojās, jo krievu karaspēks to bija nopostījis un 17. gadsimta beigās tā zaudēja pilsētas tiesības. 1687. gadā tika uzcelta luterāņu baznīca, kuras iecirkņa prāvests bija Ernests Gliks. Lielā Ziemeļu kara laikā Koknesi iekaroja Saksijas armija, kas atkāpjoties uzspridzināja pili.

1721. gadā Koknese nokļuva Krievijas Impērijas sastāvā. 1861. gadā gar Koknesi izbūvēja Rīgas—Orlas dzelzceļa līniju, tomēr īpašu uzplaukumu Koknese nepiedzīvoja. 1930. gados Koknese bija liels ciems, pagasta centrs, šeit dzīvoja vairāk kā 500 cilvēku.

No 1958. līdz 1990. gadam Koknese bija pilsētciemats, pēc tam Kokneses pagasta centrs Aizkraukles rajonā. Pēc administratīvi teritoriālās reformas 2009. gadā kļuva par Kokneses novada centru. 2021. gadā, administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, Koknesei tika piešķirts pilsētas statuss.

 Iedzīvotāji 
 Iedzīvotāju skaita izmaiņas 
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.CSB

 Ievērojamas personības 
Ievērojamas personības, kas dzimušas vai dzīvojušas Koknesē:
 Jūlijs Feders (1838—1909) — gleznotājs, dzimis Kokneses krodzinieka ģimenē;
 Rūdolfs Blaumanis (1863—1908) — prozaiķis, dramaturgs un žurnālists; no 1885. līdz 1887. gadam strādājis Kokneses muižā par skrīveri, rakstvedi un muižas pārvaldnieku
 Pēteris Stučka (1865—1932) — rakstnieks, jurists un politiķis, viens no Jaunās strāvas līderiem, Latvijas Sociālistiskās Padomju Republikas (1919) valdības vadītājs;
 Jānis Endzelīns (1873—1961) — valodnieks, Koknesē viņam bija vasarnīca "Nākās", kur arī miris;
 Monika Ose (1926—2006) — gleznotāja, akvareliste un mākslas pedagoģe.
 Māris Bružiks (1962) — vieglatlēts, startējis trīssoļlēkšanas disciplīnā.
 Andrejs Gražulis (1993) — Latvijas Nacionālās Basketbola izlases komandas spēlētājs
 Patrīcija Eiduka (2000) — distanču slēpotāja.

 Skatīt arī 
 Kokneses novads
 Kokneses pagasts
 Kokneses pils
 Koknese (valsts)

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Latvijas bankas piemiņas monēta "Koknese"
 Kokneses mājas lapa

Kategorija:Vidzeme

Kategorija:Hanzas pilsētas
Kategorija:Latvijas pilsētciemati