Zilupe

Zilupe (, vēsturiski Sīnuoja, no sīna — 'robeža') ir pilsēta Latgalē, Ludzas novadā. Attālums līdz novada centram Ludzai — 33 km, līdz galvaspilsētai Rīgai — 286 km. Zilupe ir vistālāk uz austrumiem esošā Latvijas pilsēta, tikai 3 km attālumā no Krievijas robežas. Pilsētu šķērso dzelzceļa līnija Rēzekne II—Zilupe un autoceļš P52. Attālums no Rīgas pa autoceļu ir 302 km (pa dzelzceļu — 280 km), bet no Ludzas — 35 km.Nacionālā Enciklopēdija. Zilupe, pilsēta

 Ģeogrāfija 
Zilupe atrodas Zilupes upes krastā, kura ir Veļikajas (Mudes) kreisā pieteka, Mudavas zemienes Zilupes līdzenumā. Tā norobežo pilsētu austrumos, kamēr rietumu robeža ir Grīvas upīte, kas ietek Istrā — pilsētas ziemeļu robežā, Istra savukārt ietek Zilupē. Dienvidos pilsētu no Zaļesjes pagasta atdala meliorācijas grāvis. Zilupei ir pilsētai neparasta zemes izmantošanas struktūra — apbūvētās platības pilsētā aizņem tikai aptuveni 20 % no tās teritorijas, lauksaimniecībā izmantojamās zemes — 30 %, meži un zaļā zona — 40 %, pārējās zemes un ūdeņi — 10 %. Apkaimes reljefs ir paugurains, ar izteiktām upju ielejām. Pēc Latvijas ainavu rajonēšanas Zilupe atrodas Austrumlatgales mežpurvainē, kas ir viens no purvainākajiem ainavu apvidiem Latvijā — purvi aizņem aptuveni 30 % no tā teritorijas. 20. gadsimtā Zilupes apkaimē gandrīz četrkārtīgi pieauga mežainums, galvenokārt lauksaimniecības zemju aizaugšanas vai apzinātas apmežošanas dēļ. Pilsētas ziemeļdaļā atrodas skujkoku meži un kapsētas.

 Vēsture 
Zilupes pilsēta sāka veidoties 1900. gadā uz barona Rozena zemes pie Rivcānu sādžas Pasienes pagastā sakarā ar dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava būvniecību. Pie Rozenovas stacijas Zilupes upes kreisajā krastā sāka apmesties uz dzīvi dzelzceļa strādnieki, kalpotāji, tirgotāji un citi. 1908. gadā Zilupē jau bija zemstes priekšnieks, policijas pristavs, darbojās pasts, skola, kā arī daudzi tirdzniecības uzņēmumi, kas apkalpoja plašu apkārtni.

Pirmais pasaules karš pārtrauca Zilupes attīstību, 1918. gadā tika uzspridzināts dzelzceļa tilts, izjauktas pārbrauktuves un pārtraukta satiksme ar tālāko apkārtni. No 1918. gada novembra līdz 1920. gada janvārim Zilupē pastāvēja lielinieku vara. Latvijas Brīvības cīņu laikā 1920. gada 26. janvārī Kurzemes divīzija gar dzelzceļa līniju uzsāka uzbrukumu ar uzdevumu sasniegt Zilupes līniju un Osvejas ezeru.
1920. gada 1. maijā Zilupes apkārtnē Opuļu sādžā (4 km uz ZA no Zilupes dzelzceļa stacijas) notika Latvijas armijas 1. Liepājas kājnieku pulka kapteiņa H. Helmaņa vadītās 80 vīru grupas izlūkgājieni lielinieku frontes dziļā aizmugurē.

Pēc Latvijas valsts nodibināšanas Zilupē sākās jauns uzplaukums — pierobežā nodibināja maiņas punktus, kas iemainīja no Krievijas ievestos dārgmetālus (zeltu, sudrabu) un caur Zilupi tos sūtīja tālāk uz Rīgu. 1924. gadā pēc maiņas punktu slēgšanas Zilupes saimnieciskā darbība stipri samazinājās. Tomēr šī rosība sekmēja Zilupes un apkārtnes saimniecisko attīstību un tā kļuva par nacionālās idejas paudēju valsts pierobežā. 1925. gadā Zilupei piešķīra biezi apdzīvotas vietas statusu, bet 1931. gada 25. maijā, apdzīvotās vietas 30 gadu jubilejā — pilsētas tiesības. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās bija tirdzniecība, lauksaimniecība un sīkā amatniecība. Darbojās a/s "Grauds" ūdensdzirnavas ar elektrisko spēkstaciju, zāģu gateris, 1934. gadā bijušās cementa ražošanas telpās iekārtoja lopkautuvi, darbojās linu pieņemšanas punkts, aptieka (dibināta 1901. gadā), ārsta T. Rihtera slimnīca un 120 dažādu tirgotavu. Zilupes depo veica vagonu un lokomotīvju remontu. Pilsētā darbojās Zilupes iecirkņa miertiesnesis un tiesu izpildītājs, Ludzas apriņķa policijas 3. iecirknis, Zilupes virsmežniecība, Zilupes rajona agronoms, būvtehniķis un dārzkopības instruktors, kā arī Zilupes muitnīca.

Starpkaru periodā Zilupe bija daudznacionāla pilsēta. 1935. gada tautas skaitīšana uzrāda, ka Zilupē tolaik dzīvojuši 472 latvieši, 471 ebrejs, 362 krievi, 180 baltkrievi, 54 poļi, 11 vācieši, 10 lietuvieši un 6 citu tautību pārstāvji, kopumā — 1566 cilvēki.

1940. gada jūnijā Zilupē ienāca Sarkanā armija, kas aizsāka padomju okupāciju. Otrā pasaules kara sākumā, 1941. gada 27. jūnijā, Zilupes dzelzceļa stacijā vācu uzlidojuma laikā eksplodēja munīcijas vagons — sprādziena dēļ nodega lielākā daļa pilsētas centra, bojā gāja ievērojams skaits bēgļu un sarkanarmiešu. 1941. gada jūlija sākumā Zilupi un pārējo Latviju iekaroja Vērmahts, kas aizsāka vācu okupāciju. Holokaustā tika iznīcināta lielākā daļa Zilupes ebreju. 1944. gada 17. jūlijā Zilupi atkaroja Sarkanā armija. PSRS varas iestāžu rīkotajās deportācijās un arestos cieta arī Zilupes iedzīvotāji. No 1949. līdz 1959. gadam pilsēta bija Zilupes rajona centrs. Pēc Otrā pasaules kara Zilupē darbojās rūpnīcas "Metālists" cehs (ražoja bērnu ragaviņas u.c. plaša patēriņa preces), Ludzas rajona sadzīves pakalpojumu kombināta trikotāžas un adīšanas darbnīcas, maizes ceptuve.

No 2002. līdz 2021. gadam Zilupe bija novada centrs. Pašlaik tai ir vienota vietējā pārvalde ar Zaļesjes pagastu.

Šobrīd Zilupē atrodas skola, bērnudārzs, "Top" veikals, kā arī katoliskā un pareizticīgā baznīcas.

 Iedzīvotāji 
Mūsdienās pēc iedzīvotāju etniskā sastāva Zilupe ir viskrieviskākā pilsēta Latgalē, jo krievu ir 54% no tās iedzīvotāju kopskaita, latviešu — 26%, baltkrievu — 10%, poļu — 2%, ukraiņu — 2%, citu tautību — 6% (CSP 2023. gada dati). Pilsētā novērojama aktīva depopulācija, jo darba trūkuma dēļ jaunieši dodas prom no pilsētas. Pilsēta valodas dēļ lielā mērā atrodas Krievijas informācijas telpā.

Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem, 92,1% Zilupes iedzīvotāju mājās lietoja krievu valodu, 7,7% — latviešu valodu.

 Iedzīvotāju skaita izmaiņas 
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.OSP

 Saimniecība 
Starpkaru periodā uz Zilupes darbojās ūdensdzirnavas ar elektrisko spēkstaciju un gateri, tagad to vietā elektrību ražo Zilupes HES. Pilsētā nav lielu rūpniecības vai būvniecības uzņēmumu, un nodarbinātie strādā pašvaldības iestādēs un uzņēmumos, robežsardzē un muitā, izglītības un veselības aizsardzības iestādēs, mazumtirdzniecībā, nelielos transporta pakalpojumu, servisa un kokapstrādes uzņēmumos.

Zilupē uzņemtas vairākas filmas, tostarp Viestura Kairiša “Melānijas hronika”.

Pēc teritoriālā attīstības indeksa Zilupe ir viszemāk novērtētā Latvijas pilsēta, tai seko Krāslava un Viļāni.

 Tūrisms 
Ik gadus pie Zilupes HES jūlijā tiek rīkoti Upes svētki. Upe ir piemērota laivošanai, taču to apgrūtina pierobežas statuss.

Zilupes Kristus krusta pacelšanas pareizticīgo baznīcas draudze tika izveidota 1866. gadā, kad Otrās poļu sacelšanās laikā Vitebskas gubernators pavēlēja atdot pareizticīgajiem katoļu baznīcu netālajos Briģos. 1920. gadā baznīcu atdeva atpakaļ katoļiem, pareizticīgie uzbūvēja pagaidu baznīciņu un 1935. saka celt jaunu baznīcu. 2004. gadā tā pilnīgi nodega, 2008. gadā tika atjaunota.

Arī Zilupes Jēzus sirds Romas katoļu baznīca ir jaunceltne vecās ēkas vietā, kas iesvētīta 2019. gadā.

Zilupes labajā krastā atrodas Savelinku katoļu baznīca, kas kopš 1932. gada darbojas kā kapliča. Tā būvēta 19. gadsimta sākumā no koka, bet baznīcas altāri dekorēti ar 18. gs. sākuma baroka kokgriezumiem — tie ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi.

Līdzās pilsētas skvēram atrodas divi padomju laika pieminekļi Otrajā pasaules karā — bojā gājušajiem sarkanajiem partizāniem un padomju frontē kritušajiem zilupiešiem.

Ap Zilupi izveidots 24 km garš velomaršruts, kurš daļēji atrodas teritorijā, kur obligāti nepieciešami dokumenti, bet nepieiet tik tuvu robežai, lai būtu nepieciešama caurlaide.

 Atsauces 

Kategorija:Latgale