Jaunzēlande

Jaunzēlande (; ) ir suverēna salu valsts Okeānijā, Klusā okeāna dienvidrietumu daļā. Tā atrodas uz austrumiem no Austrālijas pāri Tasmana jūrai, aptuveni 2000 kilometru attālumā, un uz dienvidiem no vairākām Klusā okeāna salu grupām. Valsts teritoriju veido galvenokārt Ziemeļsala (Te Ika-a-Māui) un Dienvidsala (Te Waipounamu), kā arī simtiem mazāku salu. Jaunzēlande ir pazīstama ar savu izteikto ģeogrāfisko izolētību un ļoti daudzveidīgajām ainavām, kas ietver kalnu grēdas, ledājus, aktīvus un neaktīvus vulkānus, fjordus, ezerus un piekrastes līdzenumus. Ģeogrāfiski Jaunzēlande atrodas uz Klusā okeāna un Austrālijas tektonisko plātņu robežas, kas nosaka augstu seismisko aktivitāti un vulkānismu, īpaši Ziemeļsalā. Ilgstoša izolācija no pārējās pasaules ir veidojusi unikālu floru un faunu ar augstu endēmismu, tomēr Jaunzēlandes bioloģiskā daudzveidība vienlaikus ir arī būtiski apdraudēta; to ietekmē invazīvās sugas, dzīvotņu pārveide, klimata pārmaiņas un citi faktori, neskatoties uz plašu dabas aizsardzības pasākumu īstenošanu.

Politiski Jaunzēlande ir parlamentāra demokrātija un konstitucionālā monarhija; tās konstitucionālā sistēma nav ietverta vienā konstitūcijas dokumentā. Valsts galva ir Apvienotās Karalistes monarhs — pašlaik Čārlzs III —, kuru Jaunzēlandē pārstāv ģenerālgubernators. Starptautiskajā klasifikācijā Jaunzēlande ir Nāciju Sadraudzības valsts, proti, neatkarīga valsts, kurai ar vairākām citām valstīm ir kopīgs monarhs kā valsts galva. Valsts ir pilntiesīga starptautiskās sabiedrības locekle, aktīvi iesaistoties globālajās organizācijās un reģionālajā sadarbībā, un tās ārpolitiku raksturo multilaterālisms, starptautisko tiesību ievērošana un stabila demokrātiska pārvaldība. Ar Jaunzēlandi cieši konstitucionāli saistītas ir Kuka Salas un Niue (pašpārvaldes valstis brīvā asociācijā ar Jaunzēlandi) un Tokelau (Jaunzēlandes atkarīgā teritorija ar plašu pašpārvaldi); Jaunzēlandei ir arī teritoriāla prasība Antarktīdā – Rosa Teritorija.

Jaunzēlande ir attīstīta, augstu ienākumu valsts ar augstiem cilvēka attīstības, izglītības un dzīves kvalitātes rādītājiem. Valsts galvaspilsēta ir Velingtona, bet lielākā pilsēta — Oklenda. Jaunzēlandē maoru valodai un Jaunzēlandes zīmju valodai ir oficiālas valodas statuss likumā, savukārt angļu valoda ir dominējošā un plaši lietotā valsts un ikdienas saziņas valoda (de facto). Sabiedrība ir etniski un kultūru ziņā daudzveidīga, un nozīmīga loma valsts identitātē ir pamatiedzīvotājiem maoriem un viņu kultūras mantojumam. Valsts saimniecība balstās uz lauksaimniecību un pārtikas produktu eksportu, tūrismu, pakalpojumu nozari un arvien vairāk arī uz zināšanām ietilpīgām nozarēm. Jaunzēlandes starptautiskais tēls bieži tiek saistīts ar miermīlīgu ārpolitiku, sociālo progresivitāti, līdzsvaru starp ekonomisko attīstību un vides aizsardzību, kā arī ar unikālu un globāli atpazīstamu dabas vidi.

 Nosaukums un etimoloģija 
Jaunzēlandes nosaukums ir cēlies no nīderlandiešu apzīmējuma Nieuw Zeeland (“Jaunā Zēlande”), kas savukārt atvasināts no Nīderlandes provinces Zēlandes nosaukuma. Pēc jūrasbraucēja Ābela Tasmana 1642. gada ekspedīcijas nīderlandiešu kartogrāfi 17. gadsimta vidū Tasmana atklātajai zemei piešķīra latīņu nosaukumu Nova Zeelandia, kas bija Nieuw Zeeland ekvivalents tā laika kartogrāfijas praksē. Sākotnēji šis nosaukums attiecās uz kartēs attēlotām, nepilnīgi izpētītām salām, un tas atspoguļoja Eiropas ierobežotās ģeogrāfiskās zināšanas par šo reģionu. Nosaukums Nova Zeelandia angļu valodas lietojumā nostiprinājās kā New Zealand, un tieši šādā formā tas kļuva par starptautiski lietoto valsts nosaukumu. Vēsturiskajos avotos sastopami arī citi agrīni eiropiešu apzīmējumi, piemēram, Staten Landt (saistīts ar sākotnēju pieņēmumu par iespējamu saikni ar Dienvidameriku) un Nova Zeelandia, kas atspoguļo kartogrāfisko tradīciju attīstību 17. gadsimtā. Īpaši nozīmīgas šajā kontekstā ir nīderlandiešu kartogrāfa Joana Blē (Joan Blaeu) kartes, kurās Nova Zeelandia parādās kā stabils ģeogrāfisks nosaukums.

Maoru valodā Jaunzēlande tradicionāli tiek dēvēta par Aotearoa. Šis nosaukums sakņojas mutvārdu tradīcijās un mitoloģijā, kas saistītas ar pirmo polinēziešu ierašanos salās. Par etimoloģiju pastāv vairākas interpretācijas, taču visbiežāk tā tiek skaidrota kā vārdu ao (“mākonis”, “diena”), tea (“balts”, “gaišs”) un roa (“garš”) kombinācija, populārā tulkojumā — “garā baltā mākoņa zeme”. Dažos skaidrojumos nosaukums tiek saistīts arī ar Aotea — vienu no migrācijas kanoe tradīcijām — un vārdu roa. Vēsturiski apzīmējums Aotearoa sākotnēji, visticamāk, tika lietots galvenokārt Ziemeļsalas apzīmēšanai, bet 19. un 20. gadsimtā maoru kultūras un identitātes kontekstā tas pakāpeniski kļuva par visas valsts nosaukumu. Nosaukumu lietojums Jaunzēlandes vēsturē atspoguļo gan Eiropas kartogrāfijas un koloniālās administrācijas, gan vietējo terminoloģiju. 19. gadsimta sākuma maoru valodas dokumentos angļu nosaukums New Zealand tika atveidots transliterētās formās, piemēram, Nu Tireni vai Nu Tirene, kas sastopamas arī ar Jaunzēlandes valstiskuma veidošanos saistītajos tekstos, tostarp Neatkarības deklarācijā un Vaitangi līgumā. Koloniālajā periodā dominēja angļu nosaukums New Zealand, savukārt 20. gadsimta otrajā pusē, pieaugot pamatiedzīvotāju tiesību un kultūras atzīšanai, arvien plašāk oficiālajā un publiskajā lietojumā parādījās paralēls nosaukums Aotearoa. Mūsdienās abi nosaukumi bieži tiek lietoti līdzās, tostarp bilingvālajā formā Aotearoa New Zealand, atspoguļojot valsts divkultūru vēsturisko mantojumu un identitāti.

 Vēsture 
Pašreizējā pētniecībā valda uzskats, ka Jaunzēlandi no Polinēzijas austrumiem pastāvīgai apdzīvošanai sasniedza cilvēki aptuveni no 1250. līdz 1300. gadam, tādējādi Jaunzēlandei ir salīdzinoši īsa cilvēku apdzīvotības vēsture. Maoru mutvārdu tradīcijās nozīmīga vieta ir Kupem. Vienā no bieži citētām versijām nosaukumu Ao-tea-roa (‘garais baltais mākonis’) pēc Ziemeļsalas ieraudzīšanas devis Kupes ceļabiedrs (nereti min Kupes sievu Kuramārōtini). Vēlāk Aotearoa lietojums paplašinājās arī uz visu valsti. Maori izveidoja sabiedrību, kas balstījās cilšu (iwi) un apakšcilšu (hapū) struktūrās, ar attīstītām sociālajām attiecībām, zemes apsaimniekošanas sistēmām un bagātu mutvārdu kultūru. Viņu saimnieciskā darbība, pielāgojoties Jaunzēlandes klimatiskajiem un ekoloģiskajiem apstākļiem, ietvēra zveju, medības un lauksaimniecību. Eiropiešu pirmā dokumentētā sastapšanās ar Jaunzēlandi notika 1642. gadā, kad salas sasniedza nīderlandiešu jūrasbraucējs Ābels Tasmans. 1769.–1770. gada ceļojuma laikā Džeimss Kuks, balstoties uz detalizētiem uzmērījumiem, eiropiešu kartogrāfijā nostiprināja Jaunzēlandes salu aprises un izstrādāja precīzas piekrastes kartes, kas būtiski paplašināja zināšanas par vidi un maoru sabiedrību. 19. gadsimta sākumā Jaunzēlandes piekrastēs pieauga eiropiešu tirgotāju, vaļu mednieku un kristiešu misionāru klātbūtne, kas veicināja intensīvākus ekonomiskus un kultūras kontaktus, vienlaikus izraisot konfliktus par zemi, resursiem un politisko ietekmi.

Izšķirošs pavērsiens Jaunzēlandes vēsturē bija Vaitangi līgumam (Te Tiriti o Waitangi), kas tika parakstīts 1840. gada 6. februārī Vaitangi (Salu līcī) starp Lielbritānijas Kroņa pārstāvjiem un daudziem maoru rangatira (virsaišiem). Līgums mūsdienās tiek uzskatīts par Jaunzēlandes valsts izveides pamatdokumentu. Tas paredzēja britu suverenitāti, vienlaikus solot maoriem zemes, īpašumtiesību un pilsonisko tiesību aizsardzību. Tomēr būtiskās atšķirības starp līguma angļu un maoru valodas versijām — īpaši suverenitātes un zemes īpašumtiesību interpretācijā — kļuva par ilgstošu politisku un juridisku strīdu avotu, kas ietekmē attiecības starp valsti un maoru kopienām līdz pat mūsdienām. Neilgi pēc līguma parakstīšanas, 1840. gada maijā, britu vara pasludināja suverenitāti pār Jaunzēlandi. 6. februāris vēlāk kļuva par nacionālo svētku dienu — Vaitangi dienu (Waitangi Day). Pēc 1840. gada Jaunzēlande tika institucionalizēta kā atsevišķa britu kolonija (sākotnēji administratīvi saistīta ar Jaundienvidvelsu, bet drīz nodalīta). Pirmais gubernators Viljams Hobsons par galvaspilsētu noteica Oklendu, taču vēlāk administratīvais centrs tika pārcelts uz Velingtonu, jo tā ģeogrāfiski atradās valsts centrā. 19. gadsimta otrajā pusē Jaunzēlande Britu impērijas sastāvā ieguva plašu pašpārvaldi, bet 1907. gada 26. septembrī kļuva par domīniju, simbolizējot augstu politiskās autonomijas pakāpi.

Ceļš uz pilnīgu neatkarību bija pakāpenisks un noritēja bez vardarbīgas atdalīšanās. Vestminsteras statūts (1931) noteica Britu domīniju likumdošanas suverenitāti, bet Jaunzēlande tiem formāli pievienojās ar Vestminsteras statūtu pieņemšanas aktu 1947. gadā. 1986. gada Konstitūcijas akts nostiprināja principu, ka neviens Apvienotās Karalistes parlamenta akts vairs Jaunzēlandē nav spēkā, tādējādi konstitucionāli apliecinot pilnīgu juridisko neatkarību. 20. gadsimtā Jaunzēlande izcēlās ar vairākām sociāli politiskām inovācijām. Tā bija pirmā valsts pasaulē, kas 1893. gadā piešķīra sievietēm balsstiesības. 1987. gada 8. jūnijā Jaunzēlandē tika pieņemts New Zealand Nuclear Free Zone, Disarmament, and Arms Control Act, ar kuru valsts teritorija tika nostiprināta kā kodolieroču un bioloģisko ieroču brīvā zona un tika noteikti ierobežojumi attiecībā uz kuģu iekļūšanu Jaunzēlandes ūdeņos. Mūsdienās Jaunzēlande ir suverēna valsts ar stabilu demokrātisku iekārtu, kuras vēsturiskā attīstība balstās gan pamatiedzīvotāju maoru mantojumā, gan koloniālās pagātnes pieredzē. Šī vēsturiskā mijiedarbība turpina veidot valsts politisko kultūru, identitāti un sabiedrības attīstības virzienus.

 Klimats 
Jaunzēlandes dienvidos ir subtropu un mērenais klimats. Siltākie mēneši ir decembris, janvāris un februāris. Aukstākie — jūnijs, jūlijs un augusts. Vasarā vidējā temperatūra ir starp 20º—30 °C un ziemā starp 10º—15 °C. Ziemeļsalā visu gadu ir silts, mitrs klimats. Dienvidsalā ir vēsāks klimats, ziemā ir iespējams neliels sals.

 Fauna 
Jaunzēlande ir mājvieta unikālai un dažādai faunai, pateicoties tās izolācijai miljoniem gadu. Lielākā daļa zīdītāju šeit ir introducētas sugas, savukārt vietējie dzīvnieki galvenokārt ir putni, rāpuļi un kukaiņi. Ikoniskas sugas ir kivi, kas ir nacionālais simbols, kā arī kea. Tāpat šeit sastopams tuatara — senais rāpuļveidīgais. Piekrastes ūdeņos dzīvo dažādi jūras zīdītāji, piemēram, delfīni un roņi, un unikālas zivis. Daudzas sugas ir apdraudētas, jo cilvēku darbība un introducētie plēsēji ir mainījuši ekosistēmas.

 Valsts iekārta 
Jaunzēlande ir parlamentāra un demokrātiska monarhija. Jaunzēlandes valsts iekārtu nosaka daudzi Apvienotās Karalistes un Jaunzēlandes parlamenta konstitucionālie likumi un paražas. Valsts galva ir Apvienotās Karalistes monarhs — pašlaik Čārlzs III —, ko pārstāv ģenerālgubernators, kuru uz 5 gadiem pēc Jaunzēlandes valdības ieteikuma ieceļ karalis. Ģenerālgubernatoram ir Izpildpadome, kuras locekļi ir ģenerālgubernators un ministri. Likumdevēja orgāns ir vienpalātas parlaments — Pārstāvju palāta (97 deputāti), ko uz 3 gadiem ievēl iedzīvotāji. Izpildvara ir valdībai, ko vada premjerministrs. Vietējie pašvaldības orgāni ir provinces, provinču pilsētu teritorijas, pilsētu un lauku apgabalu padomes, kas faktiski pakļautas centrālajam pārvaldes orgānam. Vēlēšanu tiesības ir pilsoņiem no 20 gadu vecuma. Tiesu sistēmā ietilpst Augstākā tiesa, apelācijas un pirmās instances tiesas.

 Administratīvais iedalījums 

Jaunzēlandes administratīvais iedalījums balstās uz divu līmeņu vietējās pārvaldes sistēmu, kas ietver reģionālo un teritoriālo pārvaldi. Šāda struktūra ir izveidota, lai nodrošinātu efektīvu teritorijas attīstības plānošanu, dabas resursu un vides pārvaldību, kā arī iedzīvotājiem nodrošinātu nepieciešamo publisko pakalpojumu sniegšanu, vienlaikus saglabājot augstu lēmumu pieņemšanas decentralizācijas pakāpi. Augstākais vietējās pārvaldes līmenis ir reģioni. Valstī ir 16 reģioni, kas aptver gan Ziemeļsalu, gan Dienvidsalu, kā arī vairākas mazākas salas. Reģionu robežas lielākoties noteiktas, ņemot vērā dabas ģeogrāfiskās īpatnības, piemēram, upju baseinus un piekrastes zonas. Atsevišķi no reģioniem tiek izdalīta Četema salu teritorija, kurai ir īpašs administratīvais statuss un atsevišķi noteikta vietējā pārvalde. Reģionālo līmeni pārvalda reģionālās padomes (regional councils) vai unitārās pašvaldības (unitary authorities), kurām apvienotas gan reģionālās, gan teritoriālās funkcijas. Pašreizējā sistēmā darbojas 11 reģionālās padomes un 5 unitārās pašvaldības — Oklenda, Gisborna, Mārlboro, Nelsona un Tasmana. Reģionālo padomju galvenās funkcijas ir vides aizsardzība, ūdens un gaisa kvalitātes uzraudzība, zemes un piekrastes izmantošanas plānošana, plūdu riska pārvaldība, reģionālais sabiedriskais transports un civilā aizsardzība.

 Reģions  Oriģinālvalodā  Administratīvais centrs  Platība (km²)Living Density: Table 1 , Housing Statistics, Statistics New Zealand. Accessed 25 January 2009. Areas are based on 2001 boundaries. Water bodies greater than 15 hectares are excluded. Bejofplenti  Bay of Plenty  Fakatāne   Gisborna  Gisborne  Gisborna   Hoksbeja  Hawke's Bay  Neipīra   Kenterberija  Canterbury  Kraistčērča   Manavatū-Fananui  Manawatu-Wanganui  Palmerstonnorta  Mārlboro  Marlborough  Blenema   Nelsona  Nelson  Nelsona  Nortlenda  Northland  Fanārei  Oklenda  Auckland  Oklenda   Otago  Otago  Danīdina   Sautlenda  Southland  Inverkārgila  Taranaki  Taranaki  Stretforda  Tasmana  Tasman  Ričmonda   Vaikato  Waikato  Hamiltona   Velingtona  Wellington  Velingtona   Vestkosta  West Coast  Greimauta  

Zem reģionālā līmeņa darbojas teritoriālās pašvaldības (territorial authorities), kuras iedalās pilsētu padomēs (city councils), apgabalu padomēs (district councils), kā arī dažās īpašās pašvaldībās, piemēram, Oklendas pašpārvalde un Četema salu pašpārvalde. Kopumā Jaunzēlandē ir 67 teritoriālās pašvaldības, un kopā ar reģionālajām padomēm tās veido 78 vietējās varas institūcijas (local authorities). Teritoriālās pašvaldības atbild par ikdienas vietējās nozīmes jautājumiem, tostarp vietējo ceļu un ielu uzturēšanu, ūdensapgādi un notekūdeņiem, atkritumu apsaimniekošanu, teritorijas apbūves noteikumiem, bibliotēkām, rekreācijas objektiem un citiem komunālajiem un sabiedriskajiem pakalpojumiem. Funkcionāli šī kompetenču sadale nozīmē, ka lielākajā daļā valsts teritorijas paralēli darbojas gan reģionālā, gan teritoriālā pašvaldība, savukārt unitārajās pašvaldībās abas funkciju kopas ir apvienotas vienā institūcijā. Vietējā pašpārvalde Jaunzēlandē balstās uz demokrātiski ievēlētām padomēm, kuru darbību reglamentē nacionālie likumi un valdības politikas ietvari. Šī sistēma ļauj elastīgi pielāgot pārvaldību dažādu reģionu ģeogrāfiskajām, ekonomiskajām un sociālajām vajadzībām, vienlaikus saglabājot vienotu un stabilu valsts pārvaldes struktūru.

 Iedzīvotāji 

Jaunzēlandē 2022. gada 31. martā bija 5 127 100 iedzīvotāji. 77% no tiem dzīvoja Ziemeļsalā, bet 23% — Dienvidsalā.  Iedzīvotāji pēc etniskā sastāva pēc 2018. gada tautas skaitīšanas rezultātiem bija 71,8% eiropiešu izcelsmes, 16,5% maori, 15,3% aziāti un 9,0% pārējie.

Galvaspilsēta Velingtona, lielākās pilsētas ir Oklenda, Hamiltona, Neipīra, Kraistčērča un Danīdina.

 Saimniecība 
IKP pēc pirktspējas paritātes 2017. gadā bija 189 miljardi ASV dolāru (aptuveni 39 000 ASV dolāru uz vienu iedzīvotāju). Naudas vienība ir Jaunzēlandes dolārs.

 Atsauces 

 Ārējās saites 

 Madara Rudzīte (2013. gada 14, jūnijs) Brīnišķīgā Aotearoa jeb viesmīlīgo kivi zeme Jaunzēlande. Delfi. Skatīts: 2017. gada 9. jūlijā.
 Evija Trofimova (2013. gada 21. maijs) Paradīzes kāwanatanga. Satori. Skatīts: 2017. gada 9. jūlijā.


Kategorija:Okeānijas valstis
Kategorija:Polinēzija