Esperanto

Esperanto (Esperanto) ir pasaulē visplašāk izmantotā mākslīgā valoda.  1872. gadā ārsts Ludviks Zamenhofs sāka veidot esperanto valodu. 1887. gadā viņš ar pseidonīmu Doktoro Esperanto (tulkojumā: "Doktors Cerētājs")  pirmo reizi publicēja valodas pamatus, kas bija apkopoti darbā Unua Libro (pirmā esperanto mācību grāmata). Zamenhofa mērķis bija izveidot viegli saprotamu valodu kā universālu otro valodu, kas sekmētu mieru un saprašanos starp tautām. Teorētiski tās mērķis ir aizsargāt arī minoritāšu valodas, kuras būtu lemtas izzušanai spēcīgāku tautu valodu dēļ.

Esperanto plaši izplatīta ir Centrāleiropā, Austrumeiropā, Austrumāzijā, īpaši Ķīnā, dažos Dienvidamerikas reģionos un Dienvidrietumāzijā.

 Vēsture 
Esperanto 1870. gadu beigās un 1880. gadu sākumā izveidoja Dr. Ludviks Zamenhofs. Pēc gadiem desmit, kurus Zamenhofs pavadīja, tulkojot šajā valodā literatūru, kā arī rakstot tajā oriģinālu prozu un dzeju, pirmā esperanto gramatikas mācību grāmata ("Unua Libro") tika publicēta Varšavā 1887. gada jūlijā.

Latviski pirmo esperanto mācību grāmatu 1889. gadā uzrakstīja Rūdolfs Libeks.Rīgas Latviešu biedrības biedra Rūdolfa Libeka (1854-1908) dzīve un darbībaStarptautiska waloda "La lingvo internacia"

 Gramatika 

Esperanto valoda izstrādāta, balstoties uz lielāko Eiropas valodu leksiku un gramatiskajām normām.Lilija Jurģīte. Viena no mākslīgajām valodām  (PDF) Pavisam valodā ir 16 gramatikas likumu, kuriem nav izņēmumu. Turklāt afiksu piestiprināšanas sistēma atvieglo esperanto mācīšanos: tā ļauj balstīties uz nedaudziem zināmiem vārdiem, lai radītu jaunus vārdus, kas saprotami visiem citiem, tāpēc nav nepieciešams mācīties tik daudz dažādu sakņu.

 Skatīt arī 
 Ido
 Volapiks
 Latvijas Esperanto asociācija

 Atsauces 

 Literatūra 

 Jaunvalks E. Esperanto: Starptautiskās valodas kurss — Rīga: Zvaigzne, 1985

 Ārējās saites 

 Latvijas esperanto asociācija
  Valodas apraksts
  Esperanto kurss
  Борис Колкер. Учебник языка эсперанто. Основной курс