Lietuvos vyriausiojo tribunolo pėstininkų vėliava

Lietuvos vyriausiojo tribunolo pėstininkų vėliava (kitas pavadinimas – Lietuvos tribunolo vengrų vėliava (Gembarzewski, Bronisław (1925). Rodowody pułków polskich i oddziałów równorzędnych od r. 1717 do r. 1831. p. 24.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vidaus kariuomenės dalinys, pėstininkų vėliava (kuopos dydžio dalinys), kuris buvo atsakingas už Lietuvos Tribunolo apsaugąDaujotas, Jonas (1997). Surgailis, Gintautas (ed.). "LDK (Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės) Kariuomenė XVIII a. ". p. 9. ir suimtųjų priežiūrą.Stankevič, Adam (2013). „Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo veikla XVIII a. II pusėje: Bajoriškosios teisės raiška“., p. 209. Ji nepriklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės sudėčiai.Kisinas, Eugenijus Simonas; Rakutis, Valdas. „pėstininkai“. vle.lt „Vengriška“ ši vėliava buvo vadinama todėl, kad jos organizacija ir pėstininkų ginkluotė buvo „vengriško“ tipo.

 Istorija 
Lietuvos vidaus karo (1697–1702 m.) metu, antisapieginė koalicija (dar vadinta respublikonais) 1698 m. nusprendė sukurti Tribunolo vėliavą, kurią sudarytų vengriško tipo pėstininkai.Sliesoriūnas, Gintautas (2015). Šmigelskytė-Stukienė, Ramunė (ed.). „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiasis Tribunolas Vilniuje XVII ir XVIII amžių sandūroje – politinės kovos arena“, p. 260 Šie pėstininkai buvo vadinami vengriškais, taip atskiriant nuo nuo vokiško tipo pėstininkų. Tribunolo vėliava, būdama karinis vienetas, neturėjo būti pavaldi kariuomenės vadui – Lietuvos didžiajam etmonui, bet tik Tribunolo maršalkai – civilinei valdžiai. Tribunolo maršalkos funkcija buvo Tribunolo darbo saugumo ir tvarkos palaikymo mieste, kuriame posėdžiavo Tribunolas. Koalicija taip pat siekė uždrausti etmonams įvesti papildomus karinius dalinius į miestą Tribunolo posėdžių metu.

Vienetui pradėjus formuotis, „respublikonai“ nusprendė tvirčiau įtvirtinti jo egzistavimą – tai buvo padaryta Lietuvos bajorijos nutarimu 1698 m. gruodžio 21 d. Gardine vykusiame Seime.Sliesoriūnas, Gintautas (2015). Šmigelskytė-Stukienė, Ramunė (ed.). „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiasis Tribunolas Vilniuje XVII ir XVIII amžių sandūroje – politinės kovos arena“, p. 261. Kaip ir kitų bajorijos reikalavimų atveju, Augustas II Stiprusis nusileido ir sutiko sukurti karinį vienetą, nepavaldų etmonui, pats tuo pat metu sėkmingai spaudęs Sapiegas nusileisti savo oponentams. 1699 m. birželio 16–30 d. vykęs Seimas įteisino Tribunolo vėliavą ir nustatė jos dydį – 100 vengriško tipo pėstininkų ir kelis karininkus. Vienetui buvo skirta 25 000 dukatų metinis biudžetas, kurį turėjo sudaryti pajamos iš žydų mokamo „pagalvės mokesčio“.

Po Seimo sprendimo Lietuvos Tribunolas 1699 m. lapkričio 30 d. Naugarduke patvirtino Tribunolo vėliavos „ordinaciją“ – nuostatus, reglamentuojančius jos sudėtį, užduotis ir statutą. Juose buvo nustatyta, kad Tribunolo vėliava gali būti pavaldi tik Lietuvos Tribunolui ir jo maršalkai, kuris vėliavai būtų „lyg etmonas“. Vienetas turėjo klausyti maršalkos ne tik jo tarnybos Tribunole metu, bet ir iki tol, kol būtų išrinktas naujas Tribunolo maršalka.Sliesoriūnas, Gintautas (2015). Šmigelskytė-Stukienė, Ramunė (ed.). „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiasis Tribunolas Vilniuje XVII ir XVIII amžių sandūroje – politinės kovos arena“, p. 262. Kasmet gegužės 12 d., per Lietuvos Tribunolo inauguraciją Vilniuje, turėjo būti vykdoma vėliavos karinių pajėgų apžiūra; lapkričio 12 d. tokia pati apžiūra turėjo būti kartojama Minske arba Naugarduke. Vėliavos vadu buvo paskirtas „respublikonų“ atstovas rotmistras Jokūbas Kijanovskis (). Nors 1699 m. „respublikonai“ jau nebeturėjo tokios visiškos kontrolės Lietuvos Tribunole kaip 1698 m., Lietuvos didysis raštininkas Jonas Steponas Tyzenhauzas įgyvendino 65 Seimo sprendimą.

Didysis Lietuvos etmonas Kazimieras Jonas Sapiega nenorėjo pripažinti šio vieneto, įkurto prieš jo valią. 1700 m. inauguravus Tribunolą, kuriame dėl Sapiegų ir Radvilų susitarimo dalyvavo Sapiegoms palankūs asmenys, iš vėliavos buvo atimta pareiga palaikyti tvarką Vilniuje ir saugoti Tribunolą. Tribunolo apsaugai kancleris Radvila skyrė savo privačius karinius dalinius. Lietuvos „respublikonai“ 1700 m. lapkričio 24 d. priimtoje vadinamojoje Valkininkų (Vilniaus) rezoliucijoje patvirtino sprendimą dėl Tribunolo vėliavos, pavaldžios tik Tribunolo maršalkai, įsteigimo ir numatė galimybę taikyti karinį spaudimą žydų bendruomenėms, jei jos laiku nesumokėtų žydų mokesčio dalies, skirtos šio karinio vieneto išlaikymui.

Aukščiausiojo Lietuvos Tribunolo vengrų pėstininkų (kartais vadinamos ir janyčarų) vėliava galutinai buvo įteisinta 1717 m. vadinamajame „Nebyliajame seime“. Toje pačioje sesijoje buvo nustatyta ir Lietuvos kariuomenės struktūra bei sudėtis (vadinamasis komputas). Tribunolo vėliavos finansavimas sumažintas iki 20 000 dukatų, kuriuos, kaip ir anksčiau, buvo numatyta surinkti iš žydų mokesčio. Tribunolo vėliava nebuvo įtraukta į kariuomenės sudėtį, kuriai buvo skirta tik 6100 „etatų“, t. y. algos vienetų. Tokiu būdu buvo užtikrintas vieneto nepriklausomumas nuo etmono. Be to, Seimo konstitucija nenurodė nei vėliavos dislokacijos vietos, nei dydžio, ir galima tik manyti, kad minėtas šimtas kareivių ir keli karininkai toliau tarnavo. Paprastai vėliava būdavo dislokuojama tame mieste, kuriame posėdžiaudavo Lietuvos Tribunolas.

Tribunolo vėliava buvo naudinga stiprinant Tribunolo maršalkų autoritetą ir saugant Tribunolą nuo didikų ar pareigūnų kišimosi.Sliesoriūnas, Gintautas (2015). Šmigelskytė-Stukienė, Ramunė (ed.). „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiasis Tribunolas Vilniuje XVII ir XVIII amžių sandūroje – politinės kovos arena“, p. 263. Jos analogu laikytina Iždo vėliava (regimentas, pulkas), įsteigta XVIII a. antroje pusėje Lietuvos iždo apsaugos poreikiams, siekiant užtikrinti saugumą ir tvarką iždo posėdžių vietoje Gardine.

1790 m. birželio 22 d. ši kuopa turėjo 64 karius.Estreicher 2000, p. 20; Zabespieczenie chorągwi Trybunału Gł. Lit. Actum in Curia R. Vars. 22 VI 1790 (B. w. m. i r.) fol., k. 1 nlb. 1792 m. kuopa buvo dislokuota Maišiagaloje ir Širvintose.Rospond 2013, p. 42; Hungarian Company of the Lithuanian Court of Justice

(S) Mejszagola & Szyrwinty (1792) 1793 m. rugpjūtį kuopa turėjo 63 karius.Ratajczyk, Leonard; Teodorczyk, Jerzy (1987). Wojsko powstania kościuszkowskiego w oczach współczesnych malarzy, pp. 101–102. 1794 m. balandžio 23 d. kuopa, turėdama 50 karių, dalyvavo Vilniaus sukilime.kam.lt (2014-04-17). "Virš Valdovų rūmų pakils istorinė vėliava ir griaudės pabūklai, minėsime Vilniaus išvadavimą iš Rusijos imperijos Dalinys išformuotas pralaimėjus 1794 m. karui su Rusija (Kosciuškos sukilimui).

 Literatūra 

 Daujotas, Jonas (1997). Surgailis, Gintautas (ed.). "LDK (Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės) Kariuomenė XVIII a. ". Karo Archyvas. XIV. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija.
 Estreicher, Karol (2000). Bibliografia polska (lenkų k.). Kraków: Wydawnictwo Uniwersytetu Jagiellońskiego. ISBN 83-233-1488-8.
 Gembarzewski, Bronisław (1925). Rodowody pułków polskich i oddziałów równorzędnych od r. 1717 do r. 1831. Warsaw.
 Ratajczyk, Leonard; Teodorczyk, Jerzy (1987). Wojsko powstania kościuszkowskiego w oczach współczesnych malarzy (lenkų k.). Warsaw.
 Rospond, Vincent W. (2013). Polish Armies of the Partitions 1770–94. Great Britain: Osprey Publishing. ISBN 978-1-84908855-8.
 kam.lt (2014-04-17). „Virš Valdovų rūmų pakils istorinė vėliava ir griaudės pabūklai, minėsime Vilniaus išvadavimą iš Rusijos imperijos“. KAM .
 Sliesoriūnas, Gintautas (2015). Šmigelskytė-Stukienė, Ramunė (ed.). „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Vyriausiasis Tribunolas Vilniuje XVII ir XVIII amžių sandūroje – politinės kovos arena“ (PDF). XVIII amžiaus studijos . 2. Lietuvos Istorijos Institutas.
 Stankevič, Adam (2013). „Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo veikla XVIII a. II pusėje: Bajoriškosios teisės raiška“. Humanitariniai mokslai, istorija. Vilnius.
 Unknown (1860). „Volumina legum“. Pan Biblioteka Kórnicka. VII. Petersburg

 Išnašos 

Kategorija:Pėstininkai
Kategorija:LDK kariuomenė