Berninos kalnas

Berninos kalnas (, , , ) – aukščiausias Rytinių Alpių ir visų Retijos Alpių kalnas, Berninos masyvo viršūnė. Jo aukštis siekia 4049 m. Kalnas yra į pietus nuo Pontrezinos, netoli Sankt Morico, Engadino slėnyje. Tai labiausiai į rytus nutolusi daugiau kaip 4000 m aukščio Alpių viršūnė, aukščiausias Graubiundeno kantono taškas ir penktas pagal ryškumą Alpių kalnas. Nors viršūnė yra Šveicarijoje, masyvas tęsiasi palei sieną su Italija. Aukštuma Punta Peruketi (4020 m) yra aukščiausias Lombardijos regiono taškas.

Kalną supa keli ledynai, didžiausias iš jų – Morteračo ledynas.

Pavadinimą Berninos kalnas gavo nuo Berninos perėjos. 1850 m. jį suteikė Johanas Koazas, kuris atliko ir pirmąjį įkopimą. Priešdėlis Piz yra retoromanų kalbos žodis, paprastai žymintis pietryčių Šveicarijos kalnus.

 Geografija 
Berninos kalnas – viena iš nedaugelio izoliuotų Alpių viršūnių, siekiančių daugiau kaip 4000 m, ir topografiškai izoliuočiausias kalnas Šveicarijoje. Jis yra aukščiausias Berninos masyvo taškas, kurį sudaro ir kitos beveik 4000 m aukščio viršūnės, išsidėsčiusios palei pagrindinę Šveicarijos ir Italijos vandenskyrą. Į pietus nuo pagrindinės viršūnės yra Punta Peruketi – aukščiausias masyvo taškas Italijos pusėje.

Kalnas skiria du ledynų slėnius: vakaruose plyti Tširvos ledynas, rytuose – Morteračo ledynas. Abiejų pusių vandenys nuteka į Ino upę, tekančią Engadino slėniu. Į pietus nuo Berninos masyvo vandenskyrą sudaro dvi didžiosios baseinų sistemos – Dunojaus (Juodoji jūra) ir Po (Adrijos jūra). Berninos viršūnė yra aukščiausias Dunojaus baseino taškas. Administraciškai kalnas priklauso Samedano ir Pontrezinos savivaldybėms.

 Geologija 
Berninos masyvą daugiausia sudaro dioritai ir gabrai, o kai kuriose viršūnėse, pavyzdžiui, Korvače ir Paliu, vyrauja granitai. Didžioji masyvo dalis priklauso Austroalpiniams šariažams – tektoniniam dariniui, susiformavusiam iš Adrijos plokštės uolienų. Austroalpiniai šariažai paplitę visose Rytinėse Alpėse.

 Kopimų istorija 
Į Berninos kalną pirmą kartą įkopta 1850 m. rugsėjo 13 d. rytiniu maršrutu. Į viršūnę pakilo topografas Johanas Vilhelmas Koazas su padėjėjais Jonu ir Lorencu Ragutais Čarneriais.

1866 m. pietinę keterą nuo Puntos Peruketi pirmą kartą įveikė Frensis Foksas Taketas ir F. A. J. Braunas su vedliais Kristianu Almeriu ir F. Andermatu.

1876 m. bandymas pakilti šiaurine keterą (Biankogratu) baigėsi nesėkme dėl neįveikiamo tarpo tarp Bjanko kalno ir pagrindinės viršūnės. Pirmasis pilnas šio maršruto įkopimas įvyko 1878 m., kai viršūnę pasiekė Paulius Giusfeldtas su vedliais H. Grasu ir J. Grosu.

Pirmasis žiemos įkopimas įvykdytas 1929 m. kovo 15 d., o 1930–aisiais Hermanas Bulis iš Bovalo trobelės į viršūnę pakilo per 6 valandas ir šiaurine ketera nusileido vos per 15 minučių, pasiekdamas rekordą.

 Turizmas 
Berninos kalnas – aukščiausia Engadino viršukalnė, esanti netoli Sankt Morico ir Pontrezinos. Jis matomas nuo apžvalgos taškų, pasiekiamų keltuvais iš Diavolecos, Korvačo ar Nairo kalnų. Per Berninos perėją einantis Berninos geležinkelis jungia Sankt Moricą su Poskjavo slėniu.

 Lipimo maršrutai ir trobelės 
Įprastinis maršrutas į Berninos kalną prasideda nuo Rifugio Marco e Rosa trobelės (3600 m) virš Fuorkla Krasč Agucos perėjos ir atitinka pirmą kartą viršūnę pasiekusių alpinistų pasirinkimą.

Žymiausias maršrutas – šiaurinė ketera Biankogratas (arba Krast Alva, „Baltoji ketera“). Jis prasideda nuo Chamanna da Tschierva trobelės (2584 m) Rosego slėnyje ir tęsiasi iki Bjanko viršūnės (3995 m). Toliau reikia įveikti vadinamąją „Berninos spragą“, kadaise laikytą neįveikiama.

Svarbiausios trobelės regione:
 Chamanna Boval (2495 m) – 120 vietų
 Chamanna da Diavolezza (2973 m) – 234 vietos
 Rifugio Marinelli Bombardieri (2813 m) – 220 vietų
 Rifugio Carate Brianza (2662 m) – 32 vietos

 Panorama 

 Žūtys Berninos kalne 
 1970 m. žuvo Rolas Deividsonas ir Maiklas Letemas.

 Galerija 

 Šaltiniai 

Kategorija:Alpės
Kategorija:Šveicarijos kalnai