Roch Thériault

Roch Thériault 1947m. gegužės 16 d. - 2011 m. vasario 26 d.) buvo Kanados kulto lyderis ir nuteistas žudikas. Thériault, pasiskelbus pranašu vardu ,,Mozė", 1977 m. įkūrė Ant Hill Kids ( liet. ,,Skruzdžių kalvos vaikai".) Tai buvo pasaulio pabaigos kultas, kurio įsitikinimai rėmėsi Seventh-day Adventist Church ( liet. Septintosios dienos adventistai) doktrina. 1978 m. balandį Thériault buvo pašalintas iš Septintosios dienos adventistų bažnyčios. Jis palaikė santykius su keliomis žmonomis ir sugulovėmis; pagal religinius reikalavimus apvaisino visas moteris nares ir susilaukė 26 vaikų. Thériault sekėjai - 12 suaugusiųjų ir 22 vaikai - gyveno bendruomenėje, jam taikant totalitarinį valdymą, ir patyrė sunkų fizinį bei seksualinį smurtą.

1989 m. Thériault buvo suimtas už užpuolimą, o tai lėmė kulto iširimą. 1993 m. jis buvo nuteistas už savo pasekėjos Solange Boilard nužudymą. Anksčiau jis buvo nužudęs kūdikį vardu Samuel Giguère, o dvi jo mokinės - Géraldine Gagné Auclair ir Solange Boilard - mirė po Thériault joms taikytų „homeopatinių“ gydymo metodų. Thériault buvo nuteistas kalėti iki gyvos galvos ir atliko bausmę, kai 2011 m. buvo nužudytas Dorčesterio kalėjime. 

 Biografija 
Roch Thériault gimė 1947 m. gegužės 16 d. Saint-Épiphane miestelyje, neturtingoje prancūzų kilmės kanadiečių katalikų šeimoje, o užaugo Thetford Mines mieste. Motina buvo numačiusi jam tapti kunigu, tačiau kiti šeimos nariai jį atstūmė dėl to, kad jis buvo gimęs po incestinio motinos išžaginimo, kurį įvykdė jo senelis.

Vaikystėje Thériault dažnai buvo mušamas patėvio, o motina buvo pernelyg išsigandusi, kad galėtų jį apginti nuo smurto. Tai dar labiau atitolino Thériault nuo kitų šeimos narių. Nors vaikystėje jis buvo laikomas labai protingu, jis metė mokyklą septintoje klasėje. Daugelį metų gyveno benamių prieglaudose visame Kvebeke, dirbo įvairius atsitiktinius darbus, kol galiausiai įkūrė nedidelį medžio dirbinių verslą.

1972 m., susipažinęs su adventistų pastoriumi, jis pradėjo savarankiškai studijuoti Senąjį Testamentą. Thériault tikėjo, kad pasaulio pabaiga jau arti ir ją sukels karas tarp gėrio ir blogio. 1977 m. sausį jis atsivertė iš katalikybės į Septintosios dienos adventistų bažnyčią ir pradėjo praktikuoti šios konfesijos holistinius įsitikinimus, kurie skatino sveiką gyvenimo būdą, vengiant nesveiko maisto ir tabako.

 Kultas 
XX a. aštuntojo dešimtmečio viduryje Roch Thériault įtikino grupę žmonių palikti savo darbus ir namus bei prisijungti prie jo religinio judėjimo. 1977 m. jis įkūrė kultą Sainte-Marie miestelyje Kvebeke, siekdamas sukurti bendruomenę, kurioje žmonės galėtų laisvai klausytis jo motyvacinių pamokslų, gyventi vienybėje ir lygybėje bei būti be nuodėmės.

Thériault uždraudė grupės nariams palaikyti ryšius su savo šeimomis ir su Septintosios dienos adventistų bažnyčia, teigdamas, kad tai prieštarauja jo kulto „laisvės“ vertybėms. Jo baimė dėl artėjančios pasaulio pabaigos vis stiprėjo - jis tvirtino, kad Dievas jį perspėjo, jog apokalipsė įvyks 1979 m. vasarį, ir bendruomenė naudojo pasiruošimui šiam įvykiui. 1978 m., ruošdamasis tariamai pasaulio pabaigai, Thériault perkėlė komuną pėsčiomis į kalno šlaitą, kurį pavadino „Amžinuoju kalnu“, netoli Hope, retai apgyvendintame Gaspé Peninsula regione. Jis teigė, kad būtent ten visi galės būti išgelbėti. Ten Thériault privertė bendruomenės narius statyti gyvenvietę, o pats ilsėjosi, lygindamas juos su skruzdėmis, dirbančiomis skruzdėlyne. Dėl to grupę pavadino Ant Hill Kids („Skruzdžių kalvos vaikai“). 1979 m. vasarį, kai apokalipsė taip ir neįvyko, žmonės pradėjo abejoti Thériault išmintimi. Tačiau jis teisinosi teigdamas, kad laikas Žemėje ir Dievo pasaulyje nėra lygiagretus, todėl esą įvyko tik skaičiavimo klaida.

Siekdamas išplėsti bendruomenę ir išlaikyti narių atsidavimą, Thériault vedė ir apvaisino visas komunos moteris - su 9 moterimis susilaukė daugiau nei 20 vaikų. Iki 9-ojo dešimtmečio bendruomenėje jau buvo beveik 40 narių. Pasekėjai buvo verčiami dėvėti vienodus tunikas, kurios simbolizavo lygybę ir jų atsidavimą bendruomenei.

 Smurtas 
Po kulto įkūrimo Roch Thériault ėmė tolti nuo motyvuojančio lyderio vaidmens - jo alkoholizmo problema stiprėjo, o kartu augo ir vis labiau totalitarinė kontrolė pasekėjų gyvenimams bei iracionalūs įsitikinimai. Nariams buvo draudžiama kalbėtis tarpusavyje, kai jo nebūdavo šalia, ir taip pat turėti lytinių santykių be jo leidimo. Thériault savo charizma dangstė vis labiau žiaurų ir chaotišką elgesį, o nė vienas kitas narys nedrįso klausti jo sprendimų ar atvirai kaltinti jo dėl fizinės, psichinės ar emocinės žalos.

Thériault pradėjo bausti pasekėjus, kuriuos laikė „nuklydusiais“, šnipinėdamas juos ir teigdamas, kad Dievas jam pasakė, ką jie darė. Jei žmogus norėdavo palikti bendruomenę, Thériault jį mušdavo diržu arba plaktuku, pakabindavo prie lubų, po vieną išraudavo visus kūno plaukus ar net tuštindavosi ant jo. ,,Skruzdžių kalvos vaikai"  rinko pinigus pragyvenimui pardavinėdami kepinius, o nariai, kurie nesurinkdavo pakankamai lėšų, taip pat būdavo baudžiami.

Laikui bėgant Thériault bausmės tapo vis žiauresnės ir ekstremalesnės: nariai buvo verčiami kūjais susilaužyti savo kojas, sėdėti ant įkaitintų viryklių, šaudyti vieni kitiems į pečius, valgyti negyvas peles ir išmatas. Kartais vienam pasekėjui buvo liepiama vielinėmis replėmis nurauti kito pasekėjo kojų pirštus, kad įrodytų lojalumą. Smurtas buvo nukreiptas ir prieš kulto vaikus - jie buvo seksualiai išnaudojami, laikomi virš ugnies arba prikalami prie medžių, kol kiti vaikai į juos mėtė akmenis. Viena iš Thériault žmonų paliko naujagimį Eleazarą Lavallée lauke mirti nuo hipotermijos, siekdama jį apsaugoti nuo smurto.

Vėliau Thériault bandė grįžti prie tariamos pradinės religinės bendruomenės misijos, pradėdamas fanatiškai tikėti pasekėjų „apsivalymu“ ir nuodėmių pašalinimu per žiaurias „apsivalymo“ sesijas. Jų metu nariai turėdavo būti visiškai nuogi, o jis juos plakdavo ir mušdavo. Thériault teigė esąs šventa būtybė ir ėmė atlikti nereikalingas, mėgėjiškas chirurgines operacijas sergantiems nariams, siekdamas pademonstruoti tariamas gydomąsias galias. Šios „operacijos“ apėmė 94 % etanolio tirpalo suleidimą į skrandį bei apipjaustymus, atliekamus tiek vaikams, tiek suaugusiesiems.

1987 m. socialiniai darbuotojai iš bendruomenės paėmė 17 vaikų, tačiau Thériault dėl savo smurtinių veiksmų jokių pasekmių nepatyrė. 1989 m., kai pasekėja Solange Boilard pasiskundė skrandžio skausmais, Thériault be nuskausminimo atliko dar vieną mėgėjišką „operaciją“. Jis paguldė ją nuogą ant stalo, trenkė jai į pilvą, o vėliau į tiesiąją žarną įkišo plastikinį vamzdelį ir atliko primityvią klizmą su melasa ir alyvuogių aliejumi. Tada jis peiliu perpjovė jos pilvą ir plikomis rankomis išplėšė dalį žarnų. Thériault privertė kitą narę, Gabrielle Lavallée, ją susiūti adata ir siūlu, o kitas moteris -  įkišti vamzdelį jai į gerklę ir per jį pūsti. Boilard kitą dieną mirė nuo procedūrų padarytos žalos.

Teigdamas turįs prisikėlimo galią, Thériault liepė pasekėjams nupjauti Boilard kaukolės viršų ir ejakuliavo ant jos smegenų. Kai Boilard neatgijo, jos kūnas buvo palaidotas netoli „Skruzdžių kalvos vaikų“ bendruomenės.

 Suėmimas ir nuteisimas 
Lavallée devintojo dešimtmečio pabaigoje patyrė itin žiaurų elgesį Ontarijo bendruomenėje - jai buvo deginami lytiniai organai suvirinimo degikliu, nugarą nulaužė hipoderminė adata, o aštuoni dantys buvo prievarta išrauti. Po to, kai Roch Thériault nupjovė dalį jos krūties ir buku kirvio galu sutraiškė jai galvą, Lavallée bandė pabėgti iš bendruomenės. Tačiau jai sugrįžus Thériault vielinėmis replėmis išrovė vieną jos pirštą, medžiokliniu peiliu prismeigė ranką prie medinio stalo ir galiausiai kapokle amputavo jos ranką. 1989 m., Lavallée dar kartą pabėgus iš bendruomenės kreipėsi į valdžios institucijas, Thériault buvo suimtas dėl užpuolimo,  o tai faktiškai lėmė ,,  Skruzdžių kalvos vaikų'' iširimą. Provincijos valdžia jau seniai įtarė Thériault kultą dėl itin primityvių gyvenimo sąlygų, tačiau kadangi bendruomenė buvo oficialiai registruota kaip bažnyčia, pareigūnai teisiškai negalėjo tirti suaugusiųjų ir galėjo tik ribotai rūpintis vaikų gerove. Thériault buvo pripažintas kaltu dėl Lavallée rankos amputacijos ir nuteistas 12 metų laisvės atėmimo bausme. Po jo suėmimo didžioji dalis kulto narių jį paliko, tačiau kalinimo metu jis per pasimatymus su likusiomis moterimis susilaukė dar keturių vaikų. Lavallée parodymai leido atlikti platesnį Thériault veiklos tyrimą, kuris atskleidė sisteminį smurtą bedruomenėje ir Solange Boilard nužudymą. 1993 m. Thériault prisipažino kaltas dėl antrojo laipsnio žmogžudystės, susijusios su Boilard mirtimi, ir buvo nuteistas kalėti iki gyvos galvos.

2000 m. Thériault buvo perkeltas į Dorchester Penitentiary - vidutinio saugumo kalėjimą Naujajame Bransvike. 2002 m. jam buvo atsisakyta suteikti lygtinį paleidimą, nes jis buvo laikomas pernelyg pavojingu pakartotinai nusikalsti.

2009 m. Thériault bandė parduoti savo piešinius ir poeziją Jungtinėse Valstijose veikiančioje svetainėje MurderAuction.com, kuri save vadino „tikrų nusikaltimų aukcionų namais“. Correctional Service of Canada neleido Thériault darbams palikti kalėjimo, o tuometinis Kanados federalinis visuomenės saugumo ministras Stockwell Day kreipėsi į šią tarnybą, išreikšdamas susirūpinimą, kad žudikas gauna naudos iš kūrybos kalėjime.

 Mirtis 
2011 m. vasario 26 d., būdamas 63 metų, Roch Thériault buvo rastas negyvas netoli savo kameros Dorchester Penitentiary. Manoma, kad jo mirtis įvyko po konflikto su kameros draugu, Matthew Gerrard MacDonald, 60 metų amžiaus, nuteistu žudiku iš Port au Port, kuris buvo apkaltintas šiuo nužudymu.

 Šaltiniai