Opočkos apgultis (1517)

Opočkos apgultis () – 1517 m. rugsėjo 20 – spalio 18 d. vykęs Lietuvos didžiosios kunigaikštystės, jai pagalbą suteikusios Lenkijos karalystės ir Rusijos carystės kariuomenių mūšis dėl Opočkos tvirtovės, vienas 1512–1522 m. LDK–Maskvos karo mūšių. LDK pajėgoms vadovavo Oršos mūšio nugalėtojai Konstantinas Ostrogiškis, Jurgis Radvila ir Janušas Sverčkovskis.

 Apgulties pradžia ir šturmas 
Žygis, kurį 1517 m. rudenį iš Polocko pradėjo 10 tūkstančių karių dydžio Lenkijos ir Lietuvos kariuomenė, turėjo tikslą nusiaubti Rusijos carystės šiaurės vakarų žemes, kurios tuo metu buvo menkai ginamos, nes didžioji maskvėnų kariuomenės dalis buvo priverstinai sutelkta stepėse, pasienyje su Krymo chanatu. Pagrindinis žygio tikslas buvo užimti Pskovą ir priversti Maskvą sudaryti taiką garbingomis ir naudingomis sąlygomis, palankiomis Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei ir Lenkijos Karalystei.

Rugsėjo 20 d. Ostrogiškio vadovaujama samdoma kariuomenė, kurią, pasak metraščio, sudarė „daugelio kraštų žmonės – čekai, lenkai, vengrai, lietuviai ir vokiečiai“,Лобин А. Н. Битва под Оршей 8 сентября 1514 года – СПб., Общество памяти игумении Таисии. 2011; ISBN 978-5-91041-066-8 priartėjo prie Opočkos ir pradėjo jos apgultį. Pati Opočka buvo įsikūrusi Velikaja upės salelėje ant aukštos kalvos – statūs šlaitai kilo tiesiai iš vandens. Medinių ir žemių įtvirtinimų perimetras tesiekė apie 200 sieksnių. Rusų istoriko Aleksejaus Lobino teigimu, tvirtovėje buvo vietos vos šimtui–pusantro šimto karių.

Spalio 6 d. Lenkijos–Lietuvos kariuomenė mėgino šturmuoti tvirtovę, tačiau, patyrusi didelių nuostolių, buvo atmušta rusų įgulos, vadovaujamos vaivados Vasilijaus Saltykovo-Morozovo. Kaip rašė vyskupas Tomickis, šturmo metu žuvo 60 karių, tarp jų ir žinomas vaivada Sokolas, o 1,4 tūkst. buvo sužeisti.Соловьёв С. М. История России с древнейших времен. (Том 5. Глава 2) Pskovo metraštininkas pasakoja: „ir išžudė daugybę karaliaus kariuomenės žmonių… ir jų didįjį lenkų kariuomenės vaivadą Sokolą nužudė ir jo vėliavą paėmė“.

Metraštyje taip pat minima, kad apgultieji naudojo akmenis, kažkokius „didelius riedmenis“ ir „dramblius“. Veikiausiai turėtos omenyje statinės, prikimštos akmenų ir degių medžiagų, kurios žalodavo šturmuojančiuosius. Be to, Aleksejus Lobinas spėja, kad nedidelė Opočkos įgula šturmo metu galėjo pasinaudoti ta pačia gudrybe kaip ir Vytauto 1426 m. surengtos Opočkos apgulties metu: tuomet opočkiečiai po pakeliamuoju tiltu vandenyje įkalė kuolus ir puolimo metu nukirto tilto tvirtinimus. Po nesėkmingo šturmo pats karalius Žygimantas Senasis pavadino Opočką „velnio kaimu“.

 Apgulties pabaiga 
kairėje|miniatiūra|Vaivados Obolenskis ir Liackis eina į pagalbą Opočkos įgulai. Miniatiūra iš Iliustruotojo metraščių sąvado 
Sėkmingai atrėmęs šturmą garnizonas sugebėjo surengti keletą netikėtų išpuolių, kurie sukėlė sumaištį apsiatėjų gretose. LDK pajėgoms nesiėmus ryžtingų veiksmų apgultiesiems į pagalbą atvyko pastiprinimas.

Prie Opočkos priartėjo kunigaikščių Fiodoro Obolenskio-Telepnevo ir Ivano Liackio būriai. Jiems pavyko kuriems pavyko sumušti LDK pajėgas ir jiems į pagalbą žygiavusį 4 tūkstančių karių pastiprinimą. Rusų šaltinių teigoimu šiame mūšyje žuvo daugiau nei 4 tūkstančiai lenkų ir lietuvių karių,Татищев, В. Н. История Российская, Часть 4 Архивная копия от 9 марта 2014 daugelis pateko į nelaisvę.

Sužinojęs apie iš Didžiųjų Lukų žygiavusias kunigaikščio Aleksandro Rostovskio pajėgas, o iš Viazmos – Vasilijaus Šuiskio vadovaujamas pajėgas Ostrogiškis priėmė sprendimą trauktis ir grįžti atgal į Polocką. Skubant teko palikti apsiausties pabūklus ir gurguolės vežimus.

Besitraukianti lietuvių ir lenkų kariuomenė patyrė nemažai nuostolių nuo persekiojančių rusų būrių.

 Pasekmės 
miniatiūra|LDK ir Maskvos ribos XVI a. pradžioje
Nesėkmė prie Opočkos nesutrukdė Žygimanto Senojo dvarui skelbtis, kad buvo sunaikinta 20 tūkstančių maskvėnų. Nesėkmingas žygis išsekino Lietuvos valstybės finansines galimybes ir padėjo tašką bandymams pakeisti karo eigą. Tuo tarpu Rusijos carystė vis dar išlaikė gebėjimą vykdyti stambaus masto invazijas į lietuviškas teritorijas. Tuo pasinaudoję kunigaikštis Michailas Kubenskis ir bojarinas Michailas Pleščeevas nuniokojo Vitebsko ir Vilniaus apylinkes. Prasidėjusiose taikos derybose, tarpininkaujant vokiečių pasiuntiniui Zigmantui Herberšteinui, rusų pusė užėmė tvirtą poziciją – Vasilijus III atsisakė grąžinti Smolenską.

Dar vienu 1517 metų kampanijos rezultatu tapo Livonijos ordino sąjunga su Rusijos valstybe.

Pagerbdami 28 dienas trukusią tvirtovės gynybą, Opočkos gyventojai pastatė šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvę. Buvo pastatyta ir antroji cerkvė šv. didžiosios kankinės Paraskevos vardu. Tam pačiam laikotarpiui priskiriama dar dviejų Opočkos cerkvių – šv. apaštalo Tomo ir šv. evangelisto Luko – statyba už miesto, skirtinguose upės krantuose.Соловьёв С. М. История России с древнейших времен. (Том 5. Глава 2)

Vėlesnėje Rusijos istoriografijoje mūšiui buvo teikiama itin didelė svarba, pvz. N. Karamzinas teigė, kad mūšyje „rusai nuplovė Oršos mūšio gėdą, uždėdami Konstantinui bėglio ženklą“. Карамзин Н. М. История государства Российского. Том 7. Глава 2

 Išnašos 

Kategorija:1517 metai
Kategorija:LDK mūšiai
Kategorija:Lenkijos mūšiai
Kategorija:Maskvos didžiosios kunigaikštystės mūšiai
Kategorija:Mūšiai Rusijos teritorijoje