Gvazdikų revoliucija

Gvazdikų revoliucija (), Balandžio  revoliucija – karinis perversmas, 1974 m. balandžio 25 d. įvykęs Portugalijoje. Jo metu nuversta Marcelo Caetano, António de Oliveira Salazar įpėdinio, diktatūra. Tai paskatino atkurti pilietines ir politines laisves ir dekolonizuoti Portugalijos kolonijinės imperijos valdas Afrikoje ir Azijoje. Iš buvusių kolonijų, joms suteikus nepriklausomybę, į šalį sugrįžo apie 1 mln. ten gyvenusių portugalų.

 Istorija 

Už valstybės perversmo organizavimą ir vykdymą buvo atsakingi kairieji karininkai, susiję su Ginkluotųjų pajėgų judėjimu. Šią organizaciją daugiausia sudarė jauni kapitonai, tačiau ją globojo generolai Francisco da Costa Gomes ir António de Spínola. Operacijai vadovavo Otelo Saraiva de Carvalho. Sąmokslininkai užėmė generalinį štabą, vyriausybės būstinę, radijo ir televizijos stotis Lisabonoje ir Porte. Ministras pirmininkas Marcelo Caetano pasislėpė Respublikos gvardijos kareivinėse, tačiau nusprendė pasiduoti perversmininkams, prisipažinęs: „Nesutikau nė vieno, kuris norėtų kovoti už vyriausybę“. Valstybės perversmas buvo įvykdytas palyginti taikiai, o vienintelės aukos buvo keturi piliečiai, kuriuos slaptosios policijos pareigūnai nušovė per PIDE būstinės apgultį, taip pat apie 40 sužeista. Kitą dieną vienintelė nauja auka buvo prie minios priėjęs politinės policijos agentas. Lisabonoje kilo daugybė smurto protrūkių, tačiau naujų aukų nebuvo. Revoliucijos organizatorius nelauktai masiškai palaikė piliečiai, kurie išėjo į gatves, nepaisydami „Balandžio kapitonų“ raginimų per radiją likti namuose – bendravo su kariniais sukilėliais ir juos palaikė.

Perversmo signalu tapo Jose Afonsa dainos „Grandola, Vila Morena“ transliacija per Lisabonos radiją, prasidėjusi balandžio 25 d. iškart po vidurnakčio. Pati karinė operacija baigėsi balandžio 25 d. vakare, trukusi 19 valandų, tačiau kariniai veiksmai Lisabonoje tęsėsi iki pat Generalinės saugumo direkcijos nacionalinės būstinės apgulties pabaigos, kuri baigėsi kitos dienos rytą. Nacionaliniu lygmeniu kariniai veiksmai tęsėsi dar kelias dienas, nes kai kurie rajonai vis dar nepripažino revoliucijos Lisabonoje. Tokia padėtis tęsėsi iki Koimbros rajono perėjimo į naujos valdžios rankas balandžio 30 d.

 Revoliucijos pavadinimas 

Katalikų radijo stotis „Rádio Renascença“ revoliucijai suteikė pavadinimą pagal raudonus ir baltus gvazdikus, kuriuos Lisabonos gyventoja Celeste Caeiro pradėjo dovanoti perversme dalyvavusiems kareiviams. Netrukus demonstrantai pasekė šiuo pavyzdžiu ir smeigė gvazdikus į ginklų vamzdžius bei segė ant kareivių uniformų. Centrinė susibūrimo vieta buvo Lisabonos gėlių turgus, tuo metu gausiai nukrautas gvazdikais.

 Atminimas 

 Balandžio 25-oji yra viena pagrindinių švenčių Portugalijoje.
 Pagrindinis Lisabonoje tiltas, vadintas diktatoriaus Salazaro, mirusio 1970 m., vardu, buvo pervadintas Balandžio 25-osios tiltu.
 2000 m. sukurtas filmas „Balandžio kapitonai“.
 2014 m. išleista Portugalijos 2 eurų moneta revoliucijos 40-mečiui paminėti.

 Galerija 

 Šaltiniai 

Kategorija:Portugalijos istorija
Kategorija:Revoliucijos
Kategorija:1974 metai