Panduranga

Panduranga (čam. Paṅrauṅ / Panrāṅ, )Griffiths, Arlo; Lepoutre, Amandine; Southworth, William A.; Phần, Thành (2009). „Études du corpus des inscriptions du Campa III, Épigraphie du Campa 2009–2010. Prospection sur le terrain, production d’estampages, supplément à l’inventaire“ (PDF). Bulletin de l'École française d’Extrême-Orient (in French). 95–96: 435–497. – istorinė valstybė, VIII–XIX a. egzistavusi Vidurio Vietnamo pietiniame pajūryje. Iš pradžių sudarė autonominę karalystę Čampos konfederacijoje, o nuo XV a. buvo laikoma tiesiogine šios konfederacijos tradicijų ir valstybingumo pratęsėja, todėl dažnai vadinama Čampa. Valstybėje dominuojančią poziciją turėjo austronezinė tauta čamai.

Karalystės pavadinimas kildinimas iš induizmo deivės Vitobos (Viṭhobā) vieno iš vardų. Kiniškuose tekstuose Panduranga buvo vadinama  arba , vietnamietiškuose tekstuose –  arba .

 Geografija 
Valstybė apėmė piečiausią Čampos teritorijos dalį ir šiaurėje jos kaimynė buvo Kautara. Jas abi skyrė Kamranio įlanka. Valstybės centras apėmė Vietnamo pajūrio ruožą, kur dabar yra Chanhoa provincijos pietinė dalis ir Lamdongo provincija. Judant iš šiaurės rytų į pietvakarius svarbiausi miestai buvo išsidėstę taip:
 Panrang: Zinio upės () baseinas, dab. Fanzangas Chanhoa provincijos pietuose. Čia buvo beveik visos Pandurangos sostinės;
 Kraong: Daihoa upės () baseinas, dab Lienhuongo miestelis Chanhoa ir Lamdongo paribyje.
 Panrik: Lui upės () baseinas, dab. Fanrikia Lamdongo provincijos rytuose. Čia buvo vėlyviausia Pandurangos sostinė;
 Hamu Lithit: Kati upės () baseinas, dab. Fantietas Lamdongo provincijos viduryje.

 Pandurangos ekspansija 
Pirmą kartą Panduranga paminėta V a. įvykiuose. Pasak metraščių, anksčiau jos teritorija priklausė Funanės karalystei, ir 433 m. ją prisijungė Linji karalystė, taip įtraukdama į Čampos politinę ir kultūrinę hegemoniją.Kiernan, Ben (2019). Việt Nam: a history from earliest time to the present. Oxford University Press.

Po to, kai nusilpo Čampos sostinė Simhapura šiaurėje, 757 m. iš Pandurangos kilęs valdovas Indravarmanas iš naujo suvienijo Čampą iš savo sostinės Virapuros (dab. Fanzangas), ir šimtą metų jo dinastija valdė iš čia. Ši dinastija žinoma Vičitrasagarų (V) pavadinimu. Kinų šaltiniuose valstybė buvo žinoma kaip Huanvangas (, ).

Tuo metu Pandurangą puldinėjo jūrinės valstybės. 774 m. javiečiai užpuolė ir sudegino Pandurangos šiaurinę kaimynę Kautarą. Pandurangos karalius Satjavarmanas 781 m. prieš juos surengė pergalingą žygį, tačiau 787 m. javiečiai nusiaubė ir Virapurą.Ngô Vǎn Doanh, My Son Relics, tr.72.

Valstybė aktyviai įsitraukė į jūrinę prekybą su Čenla ir Malajų salyno valstybėmis, kas leido jai greičiau perimti hinduizmo ir budizmo kultūros pasiekimus. Šiuo klestėjimo laikotarpiu Pandurangoje išdygo šventyklos, patyrusios įtakas iš kaimynių. Tarp pagrindinių šventyklų kompleksų yra Thap Po Sah Inu (dab. Fantietas), Thap Po Dam (šalia Fanrikia) ir Thap Hoa Lai (šalia Fanzango).

 Sudėtinė Čampos karalystė 
IX a. viduryje hegemoniją Čampoje perėmė Indrapura, o XII a. – Vidžaja, kurioje Čampos sostinė išbuvo iki XV a. pabaigos. Tuo metu Panduranga išlaikė savivaldą kaip autonomiška karalystė, viena iš Čampos konfederacijos narių.

Apie tuometinę Pandurangos istoriją pasakoja legendomis apipinti istoriniai tekstai, kurių svarbiausias yra „Pandurangos analai“ (Sakarai dak rai patao). Yra minimi Pandurangos dinastijų valdovų sąrašai su tiksliais valdymo metais. Jų vardai prasideda skiemeniu Po, kuris yra titulas. Pirmosios dinastijos valdovai buvo legendiniai, kai tuo tarpu dėl vėlesniųjų istoriškumo vyksta diskusijos.Po, Dharma (2013). Le Panduranga (Campa). Ses rapports avec le Vietnam (1802–1835). International Office of Champa. Tarp žymesnių valdovų yra Pa Klaong Garajus (1151–1205), svarbus čamų mitologijos personažas. Kitas valdovas – Po Debatasuaras (1281–1306), kuriam priskiriamas Daivieto nusiaubimas. Legendose pasakojama jo istorija įvykiais sutampa su Vietnamo šaltiniuose minimu valdovu Čebongnga (1360–1390), kuriam pavyko iš jūros užpulti Čan Vietnamo (Daivieto) sostinę Tanglongą. Tačiau Čebongnga kildinamas iš Vidžajos karalystės.Putra Podam (2024) „Chế Bồng Nga và Po Binnasuar là hai nhân vật khác nhau“, Kauthara.org.

 Vietnamo vasalė 
Nuo XI a. vykdydamas namtieno politiką, Daivietas iš Raudonosios upės deltos plėtėsi vis tolyn į pietus. Ilgainiui jis absorbavo šiaurines Čampos karalystes Indrapurą ir Amaravatį. 1471 m. valdovo Le Tangtongo vadovaujama Vietnamo armija vėl įsiveržė į Čampą. Šis karas baigėsi visišku pastarosios pralaimėjimu, dėl ko šalis neteko sostinės Vidžajos. Tai sukėlė masines vietos gyventojų čamų migracijas į Kambodžą ir Malakos pusiasalį, kurios tęsėsi iki pat XIX a.Weber, Nicholas (2016), „The Cham Diaspora in Southeast Asia: Patterns of Historical, Political, Social and Economic Development“, in Engelbert, Jörg Thomas (ed.), Vietnam’s Ethnic and Religious Minorities: A Historical Perspective, Peter Lang Edition, pp. 157–202, doi:10.3726/978-3-653-05334-0, ISBN 978-3-63166-042-3

Pasak Vietnamo istorinių šaltinių, po Vidžajos žlugimo jos karvedys Bočiči (, kai kurių autorių tapatinamas su sultonu Wan Abu Abdullah Umdatuddin Azmatkhan) pabėgo į Pandurangą ir paėmė ten valdžią. Tiesa, jis pasidavė Vietnamui po septynių dienų, tapdamas jos vasalu. Vėlesni Ming Kinijos šaltiniai pasakoja apie santykius su Pandurangos valstybe ir susirašinėjimą su jos karaliais.Po, Dharma (2013). Le Panduranga (Campa). Ses rapports avec le Vietnam (1802–1835). International Office of Champa.

Tuo metu į Pandurangos karalystę buvo absorbuoti Kautaros likučiai ir ją sudarė šios provincijos: Ea Ru (dab. Daklako pakrantė), Ea Drang (Chanhoa šiaurinė pakrantė), Panrang (Chanhoa pietinė pakantė), Kraong (Chanhoa ir Lamdongo paribys), Parik (Lamdongo rytinė dalis), Pajai (Lamdongo vakarinė dalis).Zottoli, Brian A. (2011), Reconceptualizing Southern Vietnamese History from the 15th to 18th Centuries: Competition along the Coasts from Guangdong to Cambodia, University of Michigan

 Nepriklausoma karalystė 
1526 m. Daiviete pasibaigus Le dinastijai ir prasidėjus vidaus karams, Panduranga tapo visiškai nebepriklausoma ir atkūrė prarastus prekybinius tinklus. Ji džiaugėsi klestėjimu ir aktyvia prekyba. Jos pirkliai lankėsi įvairiuose Malajų salyno uostuose. XVI a. vakariečių šaltiniai aprašo karalystę, kurios valdovai yra hinduistai, tačiau aktyviai remiamas islamas.Kiernan, Ben (2019). Việt Nam: a history from earliest time to the present. Oxford University Press. ISBN 978-0-190-05379-6.

Islamas tapo vis įtakingesnė religija, ir tai stiprino tampūs prekybiniai ir kultūriniai ryšiai su tuo metu jau islamiškais Nusantaros sultonatais. Pandurangos VIII dinastijos karalius Po Rome (1627–1651) pats buvo musulmonas, mokęsis islamo tiesų Kelantane. Jo valdymo laikais gyventojai masiškai priėmė islamo tikėjimą. Valdovas skatino religinę toleranciją ir hinduizmo, čamų vietinių tikėjimų bei islamo taikų sugyvenimą. XVII a. pabaigoje Pandurangoje lankęsi europiečiai jau rašo apie musulmonų daugumos valstybę, kurios valdovai tituluojasi sultonais.Nakamura, Rie (2020). A Journey of Ethnicity: In Search of the Cham of Vietnam. Cambridge Scholars Publisher. ISBN 978-1-52755-034-6.

Panduranga aktyviai dalyvavo tarptautiniuose santykiuose. Ji parėmė Džohoro sultonatą kare prieš portugalus, ir Kambodžą kare prieš ispanus.Borschberg, Peter (2015). Journal, Memorials and Letters of Cornelis Matelieff de Jonge: Security, Diplomacy and Commerce in 17th-century Southeast Asia. University of Hawaii Press. ISBN 978-9-97169-527-9. Panduranga buvo žinoma ir kaip jūrininkų bei piratų tauta. Jos laivai neretai užpuldavo europiečių laivus ir imdavo į nelaisvę vergus.

Sustiprėjusi Panduranga net bandė mesti iššūkį savo nuolatiniam priešui Daivietui. 1578 m. ir 1611 m. ji užpuolė Ngujen kunigaikščių valdas. Po paskutiniojo antpuolio Ngujenai atsakė aneksuodami Kautaros teritoriją šiaurėje.

 Tuantanio kunigaikštystė 

Iki XVII a. vidurio Daivietas buvo užimtas problemomis šiaurėje, kadangi Ngujenai kovojo su Čin kunigaikščiais. Tačiau ilgainiui problemoms išsisprendus, Vietnamo dėmesys vėl persikėlė į pietus. Todėl Ngujen net 3 kartus įsiveržė į Pandurangą: 1611, 1629 ir 1653 m. Kaskart tie įsiveržimai baigdavosi teritorinėmis netektimis, ir Panduranga netrukus tapo eksklavu, iš visų pusių apsuptu Ngujen valdų. Be to, Vietnamas pradėjo karą prieš Kambodžą.Wong, Danny Tze Ken (2011), „Vietnam–Champa Relations“, in Lockhart, Bruce; Trần, Kỳ Phương (eds.), The Cham of Vietnam: History, Society and Art, Hawaii: University of Hawaii Press, pp. 238–264, ISBN 978-9-971-69459-3

1692 m. Pandurangos karalius Po Sautas sukilo prieš Ngujen bandydamas susigrąžinti prarastas teritorijas. Tačiau jam pralaimėjus, karalystė nebeteko savo autonomijos. Ji paversta Tuantanio kunigaikštyste (, „Nugalėta tvirtovė“). Jos valdovai buvo tituluojami Trấn Vương, t. y. „vietos karaliais“. 1712 m. sudaryta sutartis, pagal kurią valdovams paliktos šiokios tokios teisės (pvz., spręsti čiamų reikalus), tačiau Vietnamas iš esmės kontroliavo visą šalies gyvenimą, o vietnamiečiai masiškai apgyvendino buvusias Čampos teritorijas.

Pandurangos karalystės egzistencija galutinai nutraukta 1832 m., Ngujen dinastijos imperatoriaus Minmango valdymo laikais.

 Dinastijos 

Per ilgą istoriją nuo XI a. Pandurangą valdė 9 vietinės dinastijos, kurios sostinėmis padarydavo vis kitą miestą. Dauguma jų buvo Zinio upės slėnyje, dab. Fanziango miesto teritorijoje:
 Dinastija Įkūrėjas Valdovai Sostinė Laikotarpis Pandurangos I dinastija  Po Uvalua  5  Bal Sri Banây  1000–1205 Pandurangos II dinastija  Sri Agarangas  2   Băl Hangâu  1205–1281 Pandurangos III dinastija  Po Debatasuaras  3   Băl Anguai  1281–1373 Pandurangos IV dinastija  Po Parikanas  1   Băl Anguai  1373–1397 Pandurangos V dinastija  Po Kasitas  4  Bal Batsinâng  1433–1534 Pandurangos VI dinastija  Po Mahasarakas  3   Bal Pangdarang  1536–1579 Pandurangos VII dinastija  Po Klaong Halau  4   Bal Pangdarang  1579–1622 Pandurangos VIII dinastija  Po Klaong Mahnajus  16  Panrikas  1622–1796 Pandurangos IX dinastija  Po Laduanpadu  6  Panrikas  1793–1835

 Išnašos