Fotochromas

Fotochromas – fotografijos technika, kai iš nespalvoto negatyvo sukuriamas spalvotas atvaizdas, jį nuspalvinant ranka ir perkeliant ant litografinių plokščių. Tai fotografijos chromolitografijos (spalvotosios litografijos) atmaina. Kadangi negatyve nebūdavo spalvinės informacijos, fotografas užsirašydavo objektų atspalvius ir pagal šias pastabas atlikdavo rankinį spalvinimą, o vėliau atvaizdas būdavo perkeliamas ant spaudos plokščių.

 Istorija 
Fotochromo procesą XIX a. 9–ajame dešimtmetyje sukūrė šveicarų spaustuvės „Orell Gessner Füssli“ darbuotojas Hansas Jakobas Šmidas. Procesui komerciškai naudoti buvo įkurta bendrovė „Photochrom Zürich“ (vėliau – „Photoglob Zürich AG“), veikianti iki šiol. Licencijas netrukus įgijo ir kitos įmonės, tarp jų JAV veikusi „Detroit Photographic Company“ bei Londono „Photochrom Company“.

Pirmieji fotografai, naudoję šią technologiją, buvo prancūzas Feliksas Bonfisas, britas Frensis Fritas ir amerikietis Viljamas Henris Džeksonas. Didžiausio populiarumo fotochromas sulaukė XIX a. pabaigoje, kol tikroji spalvotoji fotografija dar buvo nepraktiška.

Ypač išpopuliarėjo fotochrominiai atvirukai: leidėjai išleido milijonus jų egzempliorių su miestų ir kraštovaizdžių vaizdais. Po Pirmojo pasaulinio karo, atslūgus atvirukų bumui, technologija daugiausia naudota plakatams ir meno kūrinių reprodukcijoms. Paskutinė fotochromo spaustuvė uždaryta 1970 m.

 Procesas 
Litografinė kalkakmenio plokštė padengiama šviesai jautriu bitumo sluoksniu, ant kurio prispaudžiamas apverstas fotografijos negatyvas. Vaizdas per spalvinius filtrus apšviečiamas dienos šviesa, ir nuo šviesos intensyvumo bitumas sukietėja nevienodai, taip susiformuoja atvaizdas. Nesukietėjęs sluoksnis nuplaunamas tirpikliu, o plokštė prireikus pakoreguojama ranka. Kiekvienai spalvai ruošiama atskira plokštė, todėl galutinis spaudinys dažniausiai reikalavo 10–15 tokių plokščių.

 Galerija 

 Šaltiniai 

Kategorija:Fotografija
Kategorija:Grafinis dizainas
Kategorija:Spaudos technologija