Prepozicija

Prepozicija ( 'statymas priekyje') – keliareikšmis kalbotyros terminas, kuriuo vadinamas prieš savarankišką žodį vartojamas tarnybinis žodis: pavyzdžiui, prielinksnis (už kalno, prie namo), artikelis (vok. das Leben 'gyvenimas', angl. the light 'šviesa'), dalelytė (juk nežinojau) ir kt. Termino prepozicija reikšmė gali būti susiaurinta iki prielinksnio reikšmės. Taip pat prepozicija vadinamas bet koks žodis, taigi ir savarankiškas, einantis prieš kitą su juo susijusį žodį: geras kaimynas (būdvardis geras čia yra prepozicija daiktavardžio kaimynas atžvilgiu), greitai sugalvojo (prieveiksmis greitai yra veiksmažodžio sugalvojo prepozicija) ir kt. Nurodytieji atvejai priklauso sintaksei. Priešingas reiškinys prepozicijai – postpozicija.

Kiti atvejai yra morfologiniai, kai turimas prieš šaknį einantis formantas (pavyzdžiui, priešdėlis, sangrąžos ar kitokia dalelytė): per-tvarkė, su-si-tvarkė, ne-be-grįš. Senosios lietuvių kalbos įvardžiuotinėse formose prepoziciškai vartoti tarp priešdėlio ir šaknies įsiterpę įvardžiai: pa-jo-prasto 'paprastojo', nu-jam-liūdusiam 'nuliūdusiajam', pra-jis-puolęs 'prapuolusysis', lygiai taip pat įsiterpdavo klitiniai įvardžiai – pa-mi-ilsusį 'mane pailsusį', pa-ti-rodysiu 'tau parodysiu'.

Pažymėtina, kad tie patys žodžiai ar morfemos, priklausomai nuo aplinkybių, gali būti tiek prepozicijos, tiek postpozicijos: nepriešdėliniuose sangrąžiniuose veiksmažodžiuose sangrąžos dalelytė si bus postpozicija (kalbuo-si), o priešdėliniuose – prepozicija (ne-si-kalbu); link, vartojamas kaip polinksnis, bus postpozicija (miško link), o vartojamas kaip prielinksnis – prepozicija (link miško); sukeitus žodžių tvarką (įvykus inversijai) pažyminys po pažymimojo žodžio bus postpozicija (motina geroji), o įprastinėje žodžių tvarkoje – prepozicija (geroji motina).

 Išnašos 

Kategorija:Sintaksė
Kategorija:Morfologija