Cistersai

Cistersai () – katalikų vienuolių ordinas, įkurtas 1089 m. ir pavadintas pagal Sito (, ) abatiją Burgundijoje. Laikosi Benedikto Nursiečio regulos ir Bernardo Klerviečio (pagal jo vardą cistersai dar vadinami bernardinais) parengtų įstatų.

 Istorija 
Ordiną 1089 m. įkūrė Robertas Molesmietis Sito vietovėje netoli Dižono. Jis vadovavo grupei benediktinų vienuolių iš Molesmo vienuolyno, kurie buvo nepatenkinti pernelyg negriežtomis taisyklėmis savo vienuolyne ir siekė gyventi atsiskyrėliškai pagal griežčiausias Benedikto regulos taisykles. Cistersų taisykles ir tvarką nustatė šv. Robertą vėliau pakeitęs šv. Steponas Hardingas. 1100 m. įstatus patvirtino Apaštalų Sostas. 1120–1125 m. Sito įkurtas ir moterų Cistersių ordinas, bet oficialiai ordino dalimi tapo tik 1200 metais. Cistersai išaugo į šį ordiną įstojus Bernardui Klerviečiui. 1115 m. jis įkūrė Klervo vienuolyną. Narių skaičius padidėjo labai smarkiai. po šv. Bernardo mirties buvo 338 cistersų abatai (iš jų 68 – iš Klervo). Ordino vienuolynai paplito plačiai po Europą – nuo Švedijos iki Portugalijos, nuo Škotijos iki rytų Viduržemio jūros kraštų. 1158 m. cistersai įkūrė Kalatravos ordiną. Dalyvavo kryžiaus žygiuose, globojo tamplierius; vykdė misijas Prūsijoje.

Didžiausią klestėjimą cistersai pasiekė XII a., tačiau jau tada prasidėjo nesutarimai dėl ordino regulų pažeidimų, kai daugelis vienuolynų pradėjo kaupti turtus, pašlijo disciplina, o abatus dažnai skirdavo popiežius arba pasauliečiai valdovai iš cistersams nepriklausiusių vienuolių. XIII a. pabaigoje Europoje buvo apie 700 cistersų vienuolynų. Prasidėjus Reformacijai, cistersų Šiaurės Europoje nebeliko, kitur jų įtaka irgi susitraukė. XVI–XVII a. prancūzų cistersai pradėjo reformuotis, o 1664 m. La Trapo abatu tapęs Armanas-Žanas le Builjė de Ransė įkvėpė trapistų judėjimą.


Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje cistersai pradėjo kurtis XVII a. Brastos vaivadijoje: du vyrų vienuolynai veikė Vištytyje (įkurti 1670 ir apie 1710 m.; cistersai turėjo seminariją ir pradžios mokyklą), po vieną Kobrine (įkurta 1710 m.), Kimbaraukoje (dabartinėje Mozyriaus teritorijoje; 1710–1864 m. turėjo mokyklą, biblioteką, 1744–1888 veikė ir cistersių vienuolynas). Rusijos valdžia po 1831 m. sukilimo vienuolynus ėmė uždarinėti.


 Regula 

Cistersų regula pasižymėjo griežtu asketizmu. Kuriant ordiną buvo atsisakyta feodalų paramos, vienuoliai turėjo užsidirbti savo rankų darbu. Visi cistersų vienuolynai turėjo veikti pagal tokias pat taisykles, visų vienuolynų abatai kasmet turėdavo rinktis Sito abatijoje. Vyriausiasis cistersų abatas turėdavo per metus aplankyti visus vienuolynus ir prižiūrėti, kaip juose laikomasi regulos.

1892 m. trapistai, kurie laikėsi griežtesnių taisyklių (dar vadinami griežtosios regulos cistersais) galutinai atsiskyrė nuo cistersų (dabar vadinami bendrosios regulos cistersais). Trapistų regula iki Antrojo Vatikano suvažiavimo pasižymėjo tylos įžadų laikymusi, griežtu pasninkavimu, bendromis gyvenamosiomis patalpomis.

Cistersų vienuoliai ligšiol užsiima sūrių, duonos, alaus gamyba, amatais.

 Šaltiniai 

Kategorija:Katalikų vienuolių ordinai