Koplio kapinės

Koplio kapinės () – senosios kapinės, esančios Talino šiaurinėje dalyje, Koplio mikrorajone. Buvo didžiausios Estijoje evangelikų liuteronų baltvokiečių kapinės, veikusios nuo 1774 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Sovietinės valdžios panaikintos, paverstos viešuoju parku. Koplio kapinės, žyminčios istorinę vertę turinčias buvusias laidojimo vietas, kuriose per daugelį metų buvo palaidota daug žinomų kultūros ir istorijos asmenybių, paskelbtos kultūros paminklu.Kultuurimälestiste register. 1091 Kopli kalmistu register.muinas.eeVene võim hävitas Kopli kalmistu delfi.ee 2004-06-10
miniatiūra|left|220px|Atstatyta Šv. Jurgio koplyčia
miniatiūra|left|220px|Koplio parko prieigos
miniatiūra|Kapinės paverstos parku

 Istorija 

Rusijos imperatorės Jekaterinos II valdymo metais buvo uždrausta laidoti prie bažnyčių ir miestų ribose dėl epidemijų pavojaus užpildytose kapinėse. 1774 m. Talino užmiestyje buvo įkurtos naujos kapinės. Jos buvo padalintos į dvi dalis: vakarinė dalis buvo skirta Šv. Nikolajaus bažnyčios parapijos, o rytinė – Šv. Olafo bažnyčios parapijos mirusiesiems. Parapijos gavo žemės sklypus šalia Koplio dvaro, dabartinės Malevos gatvės pradžioje, palei kelią, vedantį į žvejų kaimelį. 

Kapinės išsiskyrė laidojimo koplyčių gausa. Pagrindinės statybos vyko XIX a. pirmoje pusėje. Architektas Johanas Šulcas parengė koplyčių išdėstymo planą. Kapinėse stovėjo daugiau nei 30 koplyčių, iš kurių seniausia, barono Tyzenhauzeno, buvo pastatyta 1777 m. Baroko ir ankstyvojo klasicizmo koplyčioms buvo būdinga architektūrinių detalių gausa (kapiteliai fasade, meniškos kaltinės geležinės durys ir vazos). Taip pat buvo pastatyta daug vertingų paminklų, kurių nemaža dalis pagaminta 1820 m. įkurtose C. Kopijovskio akmens dirbtuvėse Koplio priemiestyje. 

1833 m. buvo nuspręsta kapines išplėsti tiek į rytus, tiek į vakarus. Naujoji kapinių dalis buvo pašventinta 1842 m. Tolesni išplėtimai buvo atlikti 1868 ir 1869 m., kai Koplio kapinės įgavo galutinį dydį: Šv. Nikolajaus parapijos kapinės – 4,33 ha, o Šv. Olafo parapijos kapinės – 5,7 ha.

Koplio kapinės daugiau nei 170 metų tarnavo kaip laidojimo vieta beveik visiems baltvokiečiams, mirusiems mieste nuo 1774 iki 1944 m. Iki pat Antrojo pasaulinio karo pradžios jose buvo tūkstančiai gerai prižiūrimų daugelio žymių Talino piliečių kapų ir antkapinių paminklų.

1921 m. kapinių pietiniame pakraštyje buvo palaidoti Rusijos Šiaurės vakarų armijos (Nikolajaus Judeničiaus) žemesniojo rango karininkai ir kareiviai. Jie daugiausia buvo mirę baltagvardiečių karo ligoninėse nuo vidurių šiltinės, pasibaigus Rusijos pilietiniam ir Estijos nepriklausomybės karams. Manoma, kad broliškose kapinėse buvo palaidota apie 700 kariškių. Tarpukaryje šioje vietoje buvo rengiamos atminimo pamaldos, o prie masinio kapo įrengtas atminimo ženklas. 1936 m. kapinių teritorijoje pastatyta architekto Aleksandro  Vladovskio suprojektuota Šv. Jurgio koplyčia, kuri sovietmečiu buvo sunaikinta, o 2022 m. atstatyta, pašventinta Talino stačiatikių metropolito.

Netrukus po karo Koplio priemiestyje buvo įkurta keletas sovietų karinių bazių, o visa teritorija buvo paversta draudžiamąja zona ir uždaryta plačiajai visuomenei. 1951 m. sovietų valdžia kapines visiškai sulygino su žeme. Antkapiai, nugriautų pastatų akmenys panaudoti naujų objektų statybose, metaliniai statiniai priduoti į metalo laužą. Buvo perlaidoti vos keli asmenys: Eduard Bornhöhe, Netty Pinna, Konstantin Türnpu.

2002–2006 m. kapinių teritorija pagal architekto K. Lotuso projektą buvo rekonstruota į Koplio kapinių parką.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Koplio istorija kopli.ee

Kategorija:Talinas
Kategorija:Estijos kapinės