Varšuvos senamiestis

Varšuvos senamiestis () – senamiestis Varšuvoje, Lenkijoje. Tai istorinė miesto dalis, dar žinoma kaip Senoji Varšuva, priklausanti Śródmieście rajonui. Čia gausu istorinių pastatų, daugiausia iš XVII ir XVIII a., tokių kaip Karališkoji pilis, miesto sienos, Šv. Jono Krikštytojo arkikatedra bazilika, barbakanas, Turgaus aikštė, Undinės statula.
miniatiūra|left|Senamiesčio griuvėsiai 1945 m.

Antrojo pasaulinio karo metu senamiestis buvo beveik visiškai sugriautas, o vėliau, 1945–1966 m., atstatytas. Šis projektas buvo pirmasis pasaulyje bandymas prikelti visą istorinį miesto centrą. Iki XVIII a. Vyslos kairiajame krante išsidėstęs istorinis centras 1980 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip „išskirtinis beveik visiško XIII–XX a. istorijos laikotarpio rekonstrukcijos pavyzdys“. Atstatymo pastangos buvo dar kartą pripažintos 2011 m., kai visi jos dokumentai ir įrašai buvo įtraukti į UNESCO tarptautinį „Pasaulio atminties“ registrą.

 Istorija 

Senamiestis buvo įkurtas XIII a. Iš pradžių jį supo žemės pylimas, iki 1339 m. įtvirtintas mūro sienomis. Miestas vystėsi aplink Mazovijos kunigaikščių pilį, vėliau tapusia Karališkąja pilimi. Turgaus aikštė (Rynek Starego Miasta) buvo įrengta XIII a. pabaigoje arba XIV a. pradžioje palei pagrindinį kelią, jungiantį pilį su naujamiesčiu šiaurėje.

Iki 1817 m. žymiausias senamiesčio akcentas buvo 1429 m. statyta rotušė. 1701 m. Turgaus aikštę perstatė architektas Tylmanas Gamerenietis, o 1817 m. buvo nugriauta rotušė. Nuo XIX a. keturios Turgaus aikštės pusės pavadintos keturių žymių lenkų, kadaise gyvenusių atitinkamose pusėse, vardais: Ignacy Zakrzewski (pietuose), Hugo Kołłątaj (vakaruose), Jan Dekert (šiaurėje) ir Franciszek Bars (rytuose).

1918 m. Karališkieji rūmai vėl tapo aukščiausių Lenkijos vadovų – Lenkijos prezidento ir jo kanceliarijos – rezidencija. Ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje, Varšuvos meru dirbant Stefan Starszyński, pradėtas renovuoti senamiestis, siekiant atkurti jo buvusią autentiką. Barbakanas ir Senojo turgaus aikštė buvo iš dalies restauruoti. Tačiau šių darbų nespėta užbaigti dėl prasidėjusio Antrojo pasaulinio karo. Per 1939 m. invaziją į Lenkiją didelė miesto teritorijos dalis labai nukentėjo nuo vokiečių Liuftvafės oro atakų, kurios buvo nukreiptos ir į gyvenamuosius rajonus bei istorinius objektus. Po Varšuvos apgulties dalis senamiesčio buvo pradėta atstatyti, tačiau iškart po Varšuvos sukilimo (1944 m. rugpjūčio–spalio mėn.) vokiečiai toliau sistemingai naikino senamiestį. Sukilimui atminti pastatytas Jaunojo sukilėlio paminklas, šiuo metu esantis netoli viduramžių senamiesčio sienos.

Pokaryje senamiestis buvo kruopščiai restauruotas. Kiek tik įmanoma, naudotos plytos iš sugriautų originalių pastatų. Griuvėsių skalda buvo ne kartą sijojama, ieškant dekoratyvinių elementų ir fragmentų, kurie vėliau grąžinti į pradines vietas. Kaip vieni pagrindinių šaltinių atkuriant senamiesčio išvaizdą, buvo naudojamos istorinės XVIII a. Bernardo Beloto tapytos vedutos, taip pat prieškario architektūros studentų brėžiniai.

 Galerija 

 Šaltiniai 

Kategorija:Senamiesčiai
Kategorija:Varšuva