Justinas Martišius

Justinas Martišius (1908 m. sausio 18 d. Liepkartuose – 1988 m.) – Vilniaus Ypatingojo būrio prie vokiečių saugumo policijos ir saugumo tarnybos (SD) narys, tarnavęs būrio puskarininkiu nuo 1941 iki 1943 m.

Būdamas Ypatingojo būrio narys, įvykdė masines žydų ir kitų tautybių Lietuvos gyventojų žudynes Paneriuose ir kitose Lietuvos vietovėse, daugiausia Vilniaus krašte.

1952 m. už Antrojo pasaulinio karo metais padarytus nusikaltimus Pabaltijo karinės apygardos karo tribunolas nuteisė J. Martišių ir jo brolį Antaną Martišių, taip pat Ypatingojo būrio narį, 25 metus kalėti SSRS lageriuose. 1965 m. J. Martišius paleistas į laisvę.

 Biografija 

J. Martišius gimė 1908 m. sausio 18 d. Lukšių valsčiaus Liepkartų kaime tuometinėje Suvalkų gubernijoje.

Tarpukariu tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Išleistas į atsargą (iki 1931 m.) Iki Antrojo pasaulinio karo vedė, dirbo tarnautoju Kaune.


 Ypatingasis būrys 

1941 m. savanoriu įstojo į vokiečių Saugumos policijos ir SD suformuotą Vilniaus Ypatingąjį būrį, kurio pagrindine užduotimi buvo žydų ir kitų Vilniaus miesto ir apylinkių gyventojų žudymas. Pokariu duotuose parodymuose, J. Martišius kelis kartus nurodė, kad į būrį įstojo dėl prastos materialinės padėties ir darbo trūkumo. Teigė, norėjęs pasiprūpinti savo ir žmonos išlaikymu. Taip pat pabrėžė, kad prieš stodamas į būrį nežinojo apie Ypatingojo būrio narių atliekamas funkcijas.

1943 m. J. Martišius įkalbėjo savo vyresnįjį brolį Antaną prisijungti prie Ypatingojo būrio sudėties. J. Martišiaus teigimu, jis buvo susirūpinęs, kad bedarbis brolis nebūtų išvežtas į priverstinius darbus Vokietijoje. Antanui jis paaiškino būrio funkcijas. Iš pradžių vyresnysis brolis dvejojo ir baiminosi, kad reikės šaudyti žmones, bet buvo nuramintas brolio, kad žmonių sušaudymus vykdo tik savanoriai. Netrukus A. Martišius buvo nuvestas į būrio būstinę, kur ir įstojo į šį junginį. Pats A. Martišius duotuose parodymuose nurodė, kad stodamas į būrį veikė savarankiškai ir be brolio pagalbos. Anot A. Martišiaus, įstoti į būrį jam padėjęs kitas Ypatingojo būrio narys – Petras Černiauskas.

J. Martišius Ypatingajame būryje tarnavo nuo 1941 iki 1943 m. Dalyvavo masinėse žydų ir kitų Lietuvos gyventojų žudynėse Paneriuose. Vokiečių okupacijos metais gyveno Geležinio Vilko gatvėje Vilniuje. Po Ypatingojo būrio tarnavo lietuvių statybos batalione.


 Areštas ir teisminis procesas 

1952 m. gegužės 23 d. Pabaltijo karinės apygardos karo tribunolo uždarame posėdyje J. Martišius ir jo brolis A. Martišius nuteisti pagal RTFSR baudžiamojo kodekso 58 straipsnio pirmąją dalį 25 metus kalėti lageriuose. 1954 m. kovo 30 d. A. Martišius mirė atlikdamas bausmę.

1965 m. J. Martišius paleistas iš įkalinimo įstaigos. Po karo kurį laiką gyveno Kaune.

 Liudininkų parodymai 

1961 m. rugsėjį duotuose vietinio Panerių gyventojo Piotro Jankovskio parodymuose J. Martišius įvardintas kaip Ypatingojo būrio narys, kuris vykdė žmonių sušaudymus Panerių „bazėje“. Karo metais P. Jankovskis dirbo Panerių geležinkelio pervažos darbuotoju. Jo teigimu, jis pradėjo matyti J. Martišių Ypatingojo būrio sudėtyje nuo 1942 m. pradžios. P. Jankovskis apibūdino J. Martišių kaip vidutinio ūgio susikūprinusį blondiną. Tarnybos metu J. Martišius buvo apginkluotas pistoletu ir graižtviniu šautuvu. P. Jankovskio teigimu, 1944 m. J. Martišius pasitraukė iš Panerių su atsitraukiančiomis vokiečių pajėgomis. 

 Pastabos 

 Išnašos 

 Bibliografija 
 Disertacijos 

 Istoriniai darbai 








Kategorija:Holokaustas Lietuvoje
Kategorija:Lietuvos nusikaltėliai