Hongbang dinastija

Hongbang dinastija (, „Didelis paukštis“) – legendinė vietnamiečių protėvių dinastija, valdžiusi Šiaurinį Vietnamą tarp 2879 m. pr. m. e. ir 258 m. pr. m. e.

Šis Vietnamo priešistorės laikotarpis istoriografijoje vadinamas Hongbang laikotarpiu (). Jo metu, pasak legendų, Vietnamą valdė Sikkujaus ir Vanlango karalystės. Jų valdovai titulavosi hungvuongais arba Hung karaliais (, , „Didysis valdovas“).

 Naratyvas 
XV a. Vietnamo istoriniuose tekstuose pasakojama, kad legendinio Kinijos imperatoriaus Šennongo () provaikaitis Mingdi () iškeliavo apžiūrėti tolimų pietinių provincijų Lingnane. Ten jis susituokė su gražuole deive () ir susilaukė sūnaus Loktuko. Kuomet po Mingdi mirties Šiaurę (Kiniją) paveldėjo imperatorius Jandi, Pietus ėmė valdyti Loktukas, kuris titulavosi karaliumi Kinzuongu. Jo valdos apėmė visą pietinę Kiniją iš Šiaurinį Vietnamą. Ši valstybė vadinosi Sikkui (, „Raudonasis Kui žvaigždynas“), ir jos sostinė buvo ant Ngialinio kalno.
Susituokęs su Dongtingo ežero karaliaus dukra, Kinzuongas susilaukė sūnaus Sunglamo, kuris po tėvo užėmė sostą ir titulavosi Laklongu. Jis turėjo drakono kūną ir atliko daug žygdarbių, nugalėdamas įvairias pabaisas. Galiausiai jis susituokė su dangaus deive Auko. Ji pagimdė šimtą kiaušinių, iš kurių išsiperėjo šimtas vietų genčių. Kadangi ilgainiui drakonas ir deivė išsiskyrė, jie išsivedė su savimi vaikus. Dalis jų apsigyveno kalnuotoje šiaurėje, kita dalis – pietinėse lygumose.

Vyriausiasis iš vaikų tapo trečiuoju valdovu. 2524 m. pr. m. e. jis perkėlė sostinę į Fongčau () gyvenvietę Raudonosios upės vidurupyje (dab. Futo provincija) ir pervardino karalystę Vanlangu. Iš čia tūkstančius metų valdė visi likusieji hungvuongai.

Valdant XVIII Hongbang dinastijos linijai, į šiaurę nuo Vanlango kalnuotose teritorijose susiformavo auvietų valstybė, valdoma Tuk () dinastijos. Šios valdovas pasipiršo gražuolei Hungvuongo dukrai Minuong. Tačiau šis nenorėjo jos išleisti už vyro, todėl auvietų karalius įniršęs nusprendė nukariauti Vanlangą. Nors Vanlango karvedžiai kelis kartus apgynė valstybę nuo priešo armijos, vieną kartą Tuk Fano vadovaujama armija užpuolė netikėtai. Paskutinis hungvuongas baigė gyvenimą savižudybe upėje, o jo karvedžiai pasidavė. 257 m. pr. m. e. Tuk Fanas prisijungė Vanlangą, ir naująją valstybe pavadino Aulaku.Ngô Sĩ Liên (1993), Đại Việt sử ký toàn thư (in Vietnamese) (Nội các quan bản ed.), Hanoi: Social Science Publishing House.

 Legendos kilmė 
Ankstyviausiu legendos paminėjimu laikomas X a. kiniškas tekstas „Užrašai apie Nanjue“ (). Čia minima senovinė Vanlango valstybė, jos sostinė Fongčau ir kitos vietovės. Tekstas pirmą kartą pamini ir hungvuongus, valdančius Šiaurinį Vietnamą:

Dziaodži (t.y. Šiaurinio Vietnamo) žemės yra labai derlingos. Kuomet čia apsigyveno žmonės, jie ėmė verstis žemės ūkiu. Dirvos čia juodos, o klimatas apniukęs ir atšiaurus (雄 Hung)Daugiaprasmis rašmuo reiškiantis „didis, vyriškas, nuožmus, atšiaurus“. Dėl to laukus čia vadina Hung laukais (雄田 Hùng điền), o žmones – Hung tauta (雄民 Hùng dân). Jų valdovas buvo Hung karalius (雄王 Hùng vương), o jo vyriausieji patarėjai vadinosi Hung kunigaikščiais (雄侯 Hùng hầu), o žemės buvo padalintos Hung karvedžiams (雄將 Hùng tướng).

Tiesa, mokslininkai atrado beveik identišką IV a. tekstą „Užrašai apie Dziao provincijos išorines valdas“ (), kuriame ta pačia tvarka minimi laukai, tauta, karaliai ir karvedžiai, tačiau vietoj rašmens 雄 hung yra naudojamas panašus 雒 lạc. Pastarasis reiškė senuosius Vietnamo gyventojus lakvietus. Todėl tikėtina, kad titulas Hùng vương yra perrašinėtojo klaida, ir originalus terminas buvo 雒王 Lạc vương, t.y. „Lakvietų karalius“.Maspéro, Henri (May 1948). „Văn Lang Realm (translated from French)“. Vietnamese People (in Vietnamese): 6–8.

Vietnamo tekstuose hungvuongų paminėjimai pasirodė tik XIV a., o pilnai susiformavusi legenda aprašoma XV a. Jos formavimasis XIII–XV a. Vietname yra siejamas su valstybės poreikiu stiprinti nacionalinę tapatybę. Tuo metu Daivietas egzistavo kaip valstybė, išsivadavusi po ilgo Kinijos dominavimo. XIII ir XV a. jam teko dar kelis kartus kovoti dėl nepriklausomybės, patirti gėdingą pralaimėjimą prieš Čampą XIV a. Tam reikėjo sukurti ilgą ir didingą senovės Vietnamo istoriją, kuri nenusileistų Kinijos istoriniams naratyvams.Goscha, Christopher (2016). Vietnam: A New History. New York: Basic Books. p. 24. Tiesa, ši legenda buvo kuriama remiantis kiniškais modeliais ir siejama su kinų legendomis. Vietname klestėjo konfucianizmo filosofija, buvo puikiai žinoma legendinė Kinijos istorija apie legendinius imperatorius.Aung-Thwin, Michael, (ed.) Hall, Kenneth R. (2011). New perspectives on the history and historiography of Southeast Asia: continuing explorations. Routledge. p. 16. ISBN 9780415600835.

Pirmasis užrašęs pilną Hongbang dinastijos legendą buvo XV a. mokslininkas Ngo Silienas (Ngô Sĩ Liên) imperatoriaus Le Tantongo įsakymu. Jo traktatas vadinosi „Pilni Daivieto analai“ (), ir jame surašyta visa Vietnamo istorija nuo seniausių laikų. Kalbant apie seniausią istoriją, kuri iki tol nefiksuota, keli senoviniai kiniški įrašai apie „hungvuongus“ buvo išplėtoti į turtingą legendą, į kurią sutraukti vietnamiečių mitologiniai pasakojimai.Nguyen, Dieu Thi (2013-04-22). „A mythographical journey to modernity: The textual and symbolic transformations of the Hùng Kings founding myths“. Journal of Southeast Asian Studies. 44 (2): 315–337.

Netrukus „Daivieto analai“ buvo kanonizuoti ir tapo oficialia Vietnamo istorija. Jais remiantis 1470 m. parašytas kūrinys „Brangi aštuoniolikos Hungvuongų valdymo genealogija“ (), tapęs savotišku šventraščiu, o vėliau legenda buvo daug kartų modifikuojama, papildoma ir kartojama. XX a. pradžioje mitas buvo perkeltas į istorijos vadovėlius. 1916 m. moderniame istorijos vadovėlyje vietnamiečiai vadinami „drakono ir deivės tauta“.Patrica Pelley, Postcolonial Vietnam: New Histories of the National past. (Durham, NC: Duke University Press, 2002), p. 307; Dror, p. 128.

Kuomet archeologinių kasinėjimų metu buvo atrasta pažangi bronzos amžiaus Dongsono kultūra, Vietnamo istoriografijoje Hongbang laikotarpis sutapatintas su ja ir ankstesnėmis kultūromis.Haydon Cherry, „Digging Up the Past: Prehistory and the Weight of the Present in Vietnam“, (Journal of Vietnamese Studies, Vol. 4, Issue 1, pp. 84–144), p. 106. Ši legenda ir toliau yra populiari Vietname įvardijant priešistorinį laikotarpį.

 Hungvuongų kultas 

XV a. susiformavusi Hongbang dinastijos legenda praturtino ne tik Vietnamo istoriją, bet ir mitologiją. Per Kinijos valdymo tūkstantmetį senoji vietnamiečių religija ir mitologija buvo užgožtos kinų mitologijos, ir apie ją mažai žinoma. Todėl Čan ir Le dinastijų laikais per Hongbang dinastiją sukurta nacionalinė Vietnamo mitologija. Jos valdovai tapo dievybėmis ir susiformavo Hungvuongų kultas.

Greičiausiai hungvuongų kulto prototipai Šiauriniame Vietname egzistavo ir iki XV a.Nguyen, Dieu Thi. "A mythographical journey to modernity: The textual and symbolic transformations of the Hùng Kings founding myths. " Journal of Vietnamese Studies, Vol. 7, No. 2 (Summer 2012): 87–130., tačiau po legendinės istorijos kanonizavimo vieningas naratyvas paplito po visą Vietnamą. Tekstai apie juos buvo saugomi ir garbinami vietinėse šventyklose. Liaudis kūrė ir integravo vis naujus mitus, praturtindama legendas naujais personažais ir istorijomis.

Ilgainiui buvo pradėtos statyti Hongbang dinastijos valdovams skirtos šventyklos. Svarbiausia dinastijos valdovų garbinimo vieta Vietname tapo Futo provincija, kur buvo senuosiuose kinų šaltiniuose minima sostinė Fongčau. Čia iš kalnų atiteka Raudonoji upė ir išsilieja į lygumas suformuodama deltą. Čia yra legendose minimas Ngialinio kalnas (), aplinkui kurį daugiau nei 200 kaimų turi šioms dievybėms skirtas šventyklas. Įsitvirtinant valstybės remiamam Hungvuongų kultui, Nialingo papėdėje ėmė dygti pagrindinė šventvietė (). Kitos šventyklos išsimėtę po visą Vietnamą. Žymiausios yra Hanojuje, Saigone, Dalate ir kitur.

XIX a. pabaigoje, kuomet Vietnamas buvo kolonizuojamas prancūzų, sustiprėję nacionalizmo tendencijos paskatino šį kultą dar labiau sustiprinti. Prie to prisidėjo ir Futo provincijos valdytojai. 1917 m. imperatorius Chaidinis patvirtino, kad trečiojo mėnesio 10 dieną Futo šventvietėse turi būti švenčiama Hongbang dinastijos valdovus garbinanti ceremonija. 1922 m. atstatytas ir praplėstas šventyklos kompleksas.Ngo, Thi Diem Hang (2016). The Rise of the Hung Temple: Shifting Constructions of Place, Religion and Nation in Contemporary Vietnam (PhD thesis). University of Adelaide.

XX a. viduryje Hongbang valdovų garbinimas buvo propaguojamas tiek Šiaurės, tiek Pietų Vietname kaip svarbus įrankis nacionalinei tapatybei stiprinti. Pietų Vietname Hung karalių atminimo diena tapo valstybine švente.Dror, Olga. "Foundational Myths in the Republic of Vietnam (1955–1975): „Harnessing“ the Hùng Kings against Ngô Đình Diệm Communists, Cowboys, and Hippies for Unity, Peace, and Vietnameseness. " Journal of Social History, Volume 51, Number 1, Fall 2017, pp. 124–159. Šiaurės Vietname irgi nustatyta jų paminėjimo diena. Nuo 2007 m. Hung karalių šventė () yra valstybinė viso Vietnamo šventė, švenčiama pirmąją trečio mėnesio dekadą ir pasibaigianti didele ceremonija.„Hung King Temple Festival“. vietnam-beauty. Retrieved 10 August 2011.

Per metus Futo šventyklas aplanko milijonai žmonių. Čia per Hung karalių šventę viso regiono kaimų gyventojai apsirengę puošniais kostiumais renkasi pagrindinėje šventykloje, kur vyksta palankinų varžybos. Aukojami ryžių pyragėliai ir kiti patiekalai, vyksta teatriniai pasirodymai: bronzinių būgnų muzika, soano dainavimas, meldžiamasi. Dėl savo nenutrūkstamos tradicijos ir svarbos vietnamiečių tapatybei hungvuongų kultas 2012 m. buvo pripažintas Nematerialiuoju pasaulio pavelduWorship of Hùng kings in Phú Thọ

 Panašūs pasaulio paveldo objektai 
  Macu tikėjimas ir papročiai (2009)
  Slava, šeimos šventųjų garbinimas (2014)
  Praktikos susiję su vietų tikėjimais į motinas deives Trijuose pasauliuose (2016)

 Sąrašas 
Pasak legendų, iš viso valdė 88 hungvuongai, kurie dalinami į 18 dinastinių atšakų (). Šių atšakų pavadinimai atkartoja 8 trigramų (I–VIII) ir kinų kalendoriaus 10 dangiškųjų ramsčių (IX–XVIII) pavadinimus.
 Numeris Titulas Vardas Valdymo metai Linija Tapatinama archeologinė kultūraNgô Văn Thạo (2005). Sổ tay báo cáo viên năm 2005. Hà Nội: Ban tư tưởng – văn hóa trung ương, Trung tâm thông tin công tác tư tưởng, 2005. 495 p. : col. ill.; 21 cm. I  KinzuongasKinh Dương Vương 涇陽王  Lộc Tục 祿續  2879–2794 m. pr. m. e.  Càn 支乾 II  LaklongasLạc Long Quân 貉龍君  Sùng Lãm 崇纜  2793–2525 m. pr. m. e.  Khảm 支坎 III  LanvuongasHùng Lân vương 雄麟王  Lân Lang  2524–2253 m. pr. m. e.  Cấn 支艮 IV  DiepvuongasHùng Diệp Vương 雄曄王  Bửu Lang  2254–1913 m. pr. m. e.  Chấn 支震 V  HivuongasHùng Hy Vương 雄牺王  Viên Lang  1912–1713 m. pr. m. e.  Tốn 支巽 Fung Ngueno kultūra VI  HuivuongasHùng Huy Vương 雄暉王  Pháp Hải Lang 1712–1632 m. pr. m. e.  Ly 支離 VII  ČieuvuongasHùng Chiêu vương 雄昭王  Lang Liêu 1631–1432 m. pr. m. e.  Khôn 支坤 VIII  VivuongasHùng Vĩ vương 雄暐王  Thừa Vân Lang  1431–1332 m. pr. m. e.  Đoài 支兌  Dongdau kultūra IX  DinvuongasHùng Định vương 雄定王  Quân Lang  1331–1252 m. pr. m. e.  Giáp 支甲 X  HivuongasHùng Hi vương 雄曦王  Hùng Hải Lang 1251–1162 m. pr. m. e.  Ất 支乙 XI  ČinvuongasHùng Trinh Vương 雄楨王 Hưng Đức Lang 1161–1055 m. pr. m. e.  Bính 支丙 XII  VuvuongasHùng Vũ Vương 雄武王 Đức Hiền Lang 1054–969 m. pr. m. e.  Đinh 支丁 Gomuno kultūra XIII  VietvuongasHùng Việt Vương 雄越王  Tuấn Lang  968–854 m. pr. m. e.  Mậu 支戊 XIV  AnvuongasHùng Anh Vương 雄英王 Chân Nhân Lang  853–755 m. pr. m. e.  Kỷ 支己 XV  ČieuvuongasHùng Triệu Vương 雄朝王  Cảnh Chiêu Lang  754–661 m. pr. m. e.  Canh 支庚 Dongsono kultūra XVI  TaovuongasHùng Tạo Vương 雄造王  Đức Quân Lang  660–569 m. pr. m. e.  Tân 支辛 XVII  NgivuongasHùng Nghị Vương 雄毅王  Bảo Quân Lang  568–409 m. pr. m. e.  Nhâm 支壬  XVIII  ZuevuongasHùng Duệ Vương 雄睿王  Lý Văn Langarba Mai An Tiêm  408–258 m. pr. m. e.  Qúy 支癸

 Taip pat skaityti 
 Senasis Džosonas – panašus konceptas Korėjos istoriografijoje.

 Išnašos 

Kategorija:Legendinės dinastijos
Kategorija:Vietnamo mitologija
Kategorija:Futo provincija