Mežaparkas

Mežaparkas ( < meža parks 'miško parkas') – Rygos miesto dalis Šiauriniame rajone, kuriai taip pat priklauso ir Saulės sodas. Mežaparkas plyti ant Kyšezero kranto šiek tiek į šiaurės rytus nuo Rygos centrinės dalies. Sausumoje ribojasi su Čiekurkalno, Brasos, Sarkandaugavos ir Mylgravio apylinkėmis, o priešingame Kyšezero krante vandeniu susisiekia su Jaunciemo apylinke. Mežaparko apylinkės ribos – Kyšezeras, Kyšezero gatvė, Gaujos gatvė, geležinkelis, Tilto gatvė, Viesturo prospektas ir ribos linija palei Mežaparką. Čia yra Rygos zoologijos sodas – vienas seniausių zoologijos sodų Šiaurės Europoje.

Mežaparkas suplanuotas 1901 m. ir vėliau formavosi kaip rygiečių poilsio ir iš dalies gyvenamasis rajonas, jis tapo pirmuoju parkinio miesto pavyzdžiu Latvijoje. Užstatymas tarp Miško prospekto ir Kyšezero kranto yra valstybinės reikšmės urbanistikos paminklas. Bendrasis Mežaparko apylinkės plotas yra 11,821 km², tokiu būdu ji yra viena didžiausių Rygos miesto apylinkių, daugiau kaip du kartus viršijanti vidutinį Rygos apylinkių plotą. Mežaparko perimetras – 14 740 metrų.

Nors Mežaparko teritorija didelė, nesunku apibrėžti jos erdvinį vientisumą, kurį kuria tiek ribas žymintys elementai (geležinkelis, magistralinės gatvės ir Kyšezeras), tiek atskiras gyvenamasis rajonas (senasis Mežaparkas ir Keizarmežas), taip pat didelis Mežaparko miško masyvas su įvairiapusiais viešaisiais lauko elementais (Didžioji Mežaparko estrada). Pietvakariuose plytinti didelė kapinių teritorija su Mežaparko apylinke tiesioginio funkcinio ryšio faktiškai neturi, tačiau geografiškai kapinės įeina į bendrąją apylinkės erdvę. Ateityje Mežaparko erdvė gali būti pakoreguota dėl 2006 m. Rygos teritoriniame plane numatytų užstatymo vystymo galimybių Mežaparko pietryčiuose, užstatant vadinamąjį Ezermalos centrą.

 Istorija 
Istoriškai dabartinė Mežaparko teritorija buvo vadinama Keizarmežu ( 'Kaizerio (Imperatoriaus) miškas',  't. p.'). Pavadinimas kilo nuo šioje teritorijoje Švedijos karaliaus Gustavo II Adolfo 1621 m. įrengtos karo stovyklos. Nuo to laiko teritorijoje driekėsi daugiausia miestui priklausančios kaimų žemės su valstiečių ir žvejų sodybomis bei mažais dvareliais, jie aprūpindavo Rygą šviežiu maistu.

1868 m. iš Rygos į Kyšezerą pradėjo kursuoti laiveliai. Vėliau, 1895 m., baltvokiečių kilmės Rygos miesto inžinierius Adolfas Agtė ant Kyšezero kranto įsigijo tris dvarus ir maždaug tuo metu pradėjo aktyviai kelti idėją dėl gretimų teritorijų tvarkymo ir užstatymo.

1901 m. pažymint Rygos 700 m. jubiliejų tuometinį Keizarmežą nutarta paversti visuomeniniu miesto parku ir dalį jo užstatyti vasarnamiais. 1902 m. pradėtos A. Agtės inicijuotos vilų kolonijos statybos. Pagrindinius statybos darbus atliko XX a. pradžioje įsteigta Rygos namų statybos bendrovė. 1903 m. Pletenbergo (dabar Gaujos gatvė) ir Ketlerio (dabar Kuoknesės prospektas) gatvėse įrengtas tramvajaus bėgių kelias, kuris iš Ketlerio gatvės suko dešinėn į Samsono gatvę (dabar A. Saksės gatvė) iki sankryžos su Vazos gatve (dabar Ezermalos gatvė). Galutinė stotelė buvo prie Gravės dvaro, kur 1904 m. Rygos namų akcinė bendrovė atidarė restoraną. Tramvajų vagonus į Mežaparką iki 1910 m. traukė arkliai, o tada tramvajus buvo elektrifikuotas.PILSĒTBŪVNIECĪBAS PIEMINEKLIS MEŽAPARKS Jānis Krastiņš Pirmiausia buvo nutiestos Dancigo, Liubeko, Hamburgo, Štetino, Stokholmo, Visbio ir kt. gatvės (pirmosios gatvės pavadintos Hanzos sąjungos miestų vardais), jos gražiai prisiderino prie pušyno kalvoto kraštovaizdžio. Iki 1908 m. buvo pastatyta tik 18 vilų, vėliau nuspręsta statybas plėsti įsisavinant 40 ha teritoriją dabartiniame Miško prospekto rajone.

Pagal Rygos parkų ir sodų viršininko Georgo Kūfalto ir architekto Vilhelmo Reslerio 1910 m. projektą Keizarmežo šeimų namai turėjo pasižymėti kaimiškajai apylinkei būdingomis ypatybėmis, tačiau tuo pat metu turėjo būti modernūs, su patogumais.1910. gada 21. maijā. Mežaparka “dārzu pilsēta” la.lv 2020-05-21 Suplanavimo projektas buvo užsakytas iš Berlyno architekto H. Janzeno. Iki Pirmojo pasaulinio karo Mežaparke buvo pastatytos 108 vilos. 49 pastatus suprojektavo architektas Gerhardas fon Tyzenhauzenas (pavyzdžiui, keletas 1911 m. pastatytų namų-dvynių Stokholmo gatvėje). 10-ies pastatų autorius buvo architektas E. Kupferis. To laikotarpio vilos statytos racionaliojo moderno stiliumi, dažnai naudotos fachverko konstrukcijos. Užstatymo taisyklės draudė statyti aukštesnius nei dviejų aukštų pastatus ir gamyklinius objektus.

Mežaparko pavadinimas pasirodė 1923 m. Iki tol rajonas vadintas Keizarmežu arba, dėl Gravės dvaro sode esančio saulės laikrodžio, Saulės sodu (). 1927 m. Ezermalos gatvėje atidaryta Gustavo Adolfo liuteronų bažnyčia, kuri, turėdama 80 vietų, yra mažiausia Rygoje. Pastatas 1904 m. buvo pastatytas kaip vietinė elektros stotis, 1919 m. perstatytas į koplyčią.

Užstatymas Miško ir Siguldos prospektų vietovėje vyko 1928–1932 m. XX a. 3-iajame ir 4-ajame dešimtmečiuose Mežaparke pastatyta daugiau kaip 250 vilų. Dauguma jų skirtos vienai šeimai, taip pat yra dviejų aukštų namų, kurių abiejuose aukštuose yra po butą. Dauguma pastatų yra charakteringi funkcionalizmo pavyzdžiai, paskiri namai statyti modernizuoto neoklasicizmo stiliumi. 23 pastatus suprojektavo O. Tylmanis. Keliasdešimt individualių gyvenamųjų namų pastatyta XX a. 6-ajame ir 7-ajame dešimtmečiuose (daugiausia Bernatų ir Ezermalos gatvių rajone). 9-ojo dešimtmečio pradžioje pastatyti ir keli tipiniai 12-os aukštų bokštiniai pastatai.

Per Antrąjį pasaulinį karą, nuo 1943 m. vidurio iki 1944 m. rudens, Sarkandaugavos pusėje prie geležinkelio linijos Ryga–Rūjiena buvo įrengta Mežaparko koncentracijos stovykla.

1954–1955 m. pagal architekto V. Šnitnikovo planą pastatyta pirma Didžioji Mežaparko estrada, skirta 9000 dalyvių ir 20 000 žiūrovų, o po 2022 m. rekonstrukcijos šie skaičiai išaugo iki 16 ir 30,5 tūkstančio.Estrāde. Nuoroda tikrinta 2025-12-20.

 Užstatymo charakteristika 
250px|thumb|left|Rygos žemėlapyje Mežaparkas pažymėtas tamsesne spalva
200pf|thumb|left|Charakteringas XX a. pradžios pastatas (Anos Saksės gatvė)
Iki Pirmojo pasaulinio karo Mežaparko namai statyti vadinamojo tėvynės stiliaus () formaliąja versija (moderno atmaina). Būdingi šio stiliaus pavyzdžiai – pastatai Anos Saksės gatvės 733 ir 8, Ernesto Gliuko gatvės 4/6, Gdansko gatvės 1, Hamburgo gatvės 11, 23 ir 36, Kuoknesės prospekto 1, Liubeko gatvės 5, 15 ir 16, Pėterupės gatvės 3, 4, 6, Stokholmo gatvės 27, 29, 31, 32, 36/38, 39, 44/46, 45/47, 49/51, 50, 52/54, 53/55, 56/58, 57/59, 60, 65/67 ir 69, Sudrabų Edžaus gatvės 3 ir 16-1, Ščecino gatvės 3, 4, 5 ir 6 bei Visbio prospekto 2, 3, 4, 11, 12, 14, 16, 21, 23, 24, 28, 29, 30 ir 32. Kai kurie jų išsiskiria išraiškingu fachverku viršutiniame aukšte, pavyzdžiui, Anos Saksės gatvės 5, Gdansko gatvės 2/4, 6, 7 ir 9, Hamburgo gatvės 6, 25, 27 ir 31, Kuoknesės prospekto 7, Liubeko gatvės 3 ir 9/11, 40/42, 41/43, 48 ir 61/63, Stokholmo gatvės 25, 40/42, 41/43, 48 ir 60, Sudrabų Edžaus gatvės 1, taip pat Visbio prospekto 6/8 ir 22. Savo ruožtu būdingi „Šveicarijos vasarnamių stiliaus“ pastatų pavyzdžiai – namai Anos Saksės gatvės 2, 10/12, 14, 16, 22 ir 24, Ezermalos gatvės 41, Hamburgo gatvės 3, 5, 7, 19 ir 21, Kuoknesės prospekto 5 ir Sudrabų Edžaus gatvės 7. Apie 1910 m. tapo madingas neoklasicizmas, Mežaparke jo požymių matyti keliuose „tėvynės stiliaus“ pastatuose, kurių architektūron įtraukti pavieniai orderių elementai, o vienintelis „grynojo“ neoklasicizmo pavyzdys – Visbio prospekto pastatas 7. Pagal Gerhardo fon Tyzenhauzeno projektus 1911 m. pastatyti 37 namai, 1912 m. – 6 namai, o 1913 m. – 1 namas. Dauguma jų stovi kvartale tarp Gdansko, Stokholmo ir Stenderio gatvių bei Visbio prospekto. 10 įvairaus tipo gyvenamųjų namų pastatyta pagal architekto Eduardo Kupferio projektus. Taip pat ir po Pirmojo pasaulinio karo pastatyti namai pažiūrėjus beveik nesiskiria nuo prieškario laikotarpio „tėvynės stiliaus“ pastatų. Toks istorizmas matyti, pavyzdžiui, pastatų Cimzės gatvės 1, Ernesto Gliuko gatvės 7, Gatartos gatvės 4, Miško prospekto 30, 70 ir 80, Poruko gatvės 18, Siguldos prospekto 1, 19, 23 ir 27, Ščecino gatvės 9, Velmės gatvės 10 ir Visbio prospekto 31 architektūroje. Architektas Bernhardas Bylenšteinas 1913 m. pagal savo projektą pasistatė gyvenamąjį namą Sudrabų Edžaus gatvėje 16, o pagal jo projektus Mežaparke dar buvo pastatyti 4 namai. Pagal architekto-techniko Indrikio Devendruso projektus pastatyti atitinkamai 6 namai, architekto Heinricho Pyrango 4, o architekto Paulo Mandelštamo – 3 namai. Pagal Artūro Mėdlingerio projektus pastatyti 7 (pirmasis Hamburgo gatvės 4), o Janio Gailio – 3 namai (pirmasis Kuoknesės prospekto 30).

Siguldos prospekto 34 ir labai stipriai Stenderio gatvės 12 jaučiama art deco įtaka, vis dėlto vyraujantis stilius buvo funkcionalizmas, arba modernioji srovė, kuri apie 1928–1931 m. reiškėsi „grynesnėmis“ kubinėmis statymo formomis ir lygia plokštumų konstrukcija, už parapetų paslėptais nuolaidžiais stogais bei horizontalių ir vertikalių įstiklinimų kontrastu. Vėliau funkcionalizmo pastatams imtos taikyti tradicinės detalės ir tradiciniai architektūros elementai (pavyzdžiui, atbrailos, vizualiai suvokiami stogai ir kt.). Charakteringi funkcionalizmo stiliaus pastatų pavyzdžiai – Anos Saksės gatvės 11, Bergeno gatvės 6, Emylo Darzinio gatvės 5, 8, Ernesto Gliuko gatvės 9, Ezermalos gatvės 38, 57, 59 ir 61, Karlo Vatsono gatvės 2, Kuoknesės prospekto 10, 15, 15 a, 25 ir 27, Materio gatvės 13 ir 15, Miško prospekto 2, 4, 6, 14, 22, 26, 28, 36, 40, 52, 54, 58, 60 ir 74, Poruko gatvės 10, 13, 14, 15, 20, Siguldos prospekto 2, 3, 5, 10, 14, 15, 38, 44, 56 ir 58, Stenderio gatvės 3, 8 ir 10, Stokholmo gatvės 6, 9, 19 ir 21, Velmės gatvės 3, Vilio Olavo gatvės 3, 4, 7, 9, 11, 12 ir 22 bei Visbio prospekto 26. Funkcionalistinius pastatus projektavo architektas Karlis Bikšė, statybos inžinierius Teodoras Hermanovskis (Visbio prospekto 49), Alfrėdas Karas ir Kurtas Betgė (Stokholmo gatvės 32).

Po Antrojo pasaulinio karo dauguma naujai pastatytų objektų priklauso tipiniams projektams, tai nedideli, kvadratinio plano vienaaukščiai namai su piramidiniais keturšlaičiais stogais (Bergeno gatvės 2, Bernatų gatvės 11 ir 12, Ernesto Gliuko gatvės 22, Ezermalos gatvės 15 b, 17, 21 ir t. t.).

XX a. 10-ojo dešimtmečio pabaigoje prasidėjo postmodernizmo klestėjimo periodas, būdingiausi pavyzdžiai – Anos Saksės gatvės 9, 9 a ir 20 a, Bernatų gatvės 15, Karlo Vatsono gatvės 7 ir 12, Liubeko gatvės 26 (perstatyta), Pėterupės gatvės 1, Siguldos prospekto 31, Visbio prospekto 10 a ir kt.

 Išnašos 

Kategorija:Rygos mikrorajonai
Kategorija:Latvijos istorija