Kalbos ekonomija

Kalbos ekonomija – žodžių, jų dalių ar sakinių trumpinimas, „taupymas“.

Žodžiai juo dažniau trumpinami, juo jie įprastesni, labiau atpažįstami ir semantiškai žymėti. Šie veiksniai tarpusavyje susipynę ir vieni kitiems daro įtaką. Kadangi kontekstas būna aiškus, žodžiai atpažįstami iš šaknų, todėl galūnės trumpinamos (mokykloje > mokykloj, mokyklomis > mokyklom, kalbame > kalbam, darželyje > daržely, niekas > nieks, reikia > reik). Dažniau vartojamos nežymėtosios formos – vienaskaita, vyriškoji giminė, esamasis laikas. Kalbos ekonomija reiškiasi taip pat ir sintaksėje: trumpinami sakiniai, stengiamasi pasakyti mintį glaustai; tačiau kalbos ekonomija lietuvių kalboje labiausiai veikia morfologiją (minėtasis galūnių numetimas). Taip pat kalbos ekonomija pastebima fonologijoje – sutrumpėja dėl tarimo galūnių balsiai, atitraukiamas kirtis į tolesnį
skiemenį. Trumpėjimas žodžio viduryje ar priesagose – retesnis (geležinkelis > gelžkelis). Kalbos ekonomija aprėpia daug kalbos reiškinių. Rašytinėje kalboje jie retesni.

Siekiant sumažinti žodžių skaičių, kuriami dūriniai (ratinis pjūklas > ratpjūklis, kelio kraštas > kelkraštis), santrumpos (uždaroji akcinė bendrovė > UAB’as (uabas),  'Šiaurės Atlanto sutarties organizacija' > NATO), trumpinami žodžių junginiai (skalbiamoji mašina > skalbiamoji, miegamasis kambarys > miegamasis) ir kt. Šnekamojoje kalboje, slenge trumpinami ilgesni žodžiai (egzaminas > egzas, profesionalas > profas, parduotuvė > pardė).

Kalbos ekonomijos principai didesniu ar mažesniu mastu reiškiasi ir kitose kalbose: plg.  'būsiu' > ,  'jis ne(daro)' > ,  'egzaminas' > ,  '(su) ranka' > ,  'ant' > ,  'pastoriaus dvaras ' > .

 Išnašos 

Kategorija:Morfologija
Kategorija:Sintaksė
Kategorija:Fonologija
Kategorija:Leksikologija