Žalės kapinės

Žalės centrinės kapinės (), taip pat Žalė – didžiausios, pagrindinės kapinės Liublianoje ir Slovėnijoje. Įsikūrusios Bežigrado mikrorajone. 

Žalės kapinių laidojimo paslaugų kompleksas, suprojektuotas slovėnų architekto Jožės Plečniko, kartu su kitais jo  darbais Liublijanoje nuo 2021 m. įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.Plečnik's works added to the UNESCO World Heritage List 2021-08-02 Išskirtinės architektūros paminklą sudaro centriniai vartai su monumentalia arka, kolonadomis, įvairiomis mažomis koplyčiomis ir keliais papildomais pastatais. Architektas šią vietą pavertė didžiuliu Visų Šventųjų sodo kompleksu, apsuptu žalumos ir simboliniu portalu, skiriančiu gyvųjų vietą nuo mirusiųjų vietos. Kiekvienam mirusiajam paskirta speciali koplyčia su parapijos, kurioje jis gyveno, pavadinimu.Pokopališče ŽALE. Obiskovalci. Arhitektura
miniatiūra|left|Žuvusiųjų Dešimties dienų kare pagerbimo ceremonija

 Istorija 

Kapinės buvo įkurtos 1906 m. už Šv. Kryžiaus bažnyčios. Pirmieji laidojimai buvo atlikti tais pačiais metais gegužės 3 d., kai iš senųjų Navjės memorialinio parko kapinių buvo perlaidotas kunigas Martinas Malenšekas.

Pirmojo pasaulinio karo metu Žalėje buvo palaidota daug žuvusių kareivių iš visų kariavusių pusių. Čia buvo palaidoti tik Romos katalikai, o protestantai, judėjai ir musulmonai buvo palaidoti Navjėje. 1923 m. valdžia leido laidoti žydus ir musulmonus taip pat ir Žalėje, bet tik išorinėje kapinių sienos pusėje.

1931 m. atidaryta nauja kapinių dalis (B dalis). Jose buvo įrengtos italų karių kapinės, o iš A dalies buvo perlaidota daug italų kareivių. Tais pačiais metais buvo sutvarkyta ir žydų kapinių dalis, tačiau ji nuo pagrindinės dalies buvo atskirta tvora. 1939 m. architektas Edvardas Ravnikaras pastatė Pirmojo pasaulinio karo aukų osuarijų, kuriame vėliau buvo palaidotos 5 258 šio karo ir susijusių konfliktų aukos.

Plečiantis Liublianos miestui, augo ir naujų kapaviečių poreikis. Ketvirtajame dešimtmetyje kapinės buvo paskelbtos centrinėmis Liublianos kapinėmis ir pradėta jų plėtra. Kadangi architekto Ivo Spinčičiaus sudaryti planai neįtiko valdžiai, 1936 m. architektui Jožei Plečnikui buvo užsakytas naujas projektas. Naujoji dalis, pavadinta Plečniko Žalės kapinėmis, buvo baigta 1942 m. Ji tapo išskirtine vieta su unikalios architektūros arkiniais vartais ir laidojimo paslaugų kompleksu. 

Iki 1968 m. mirusieji Žalėje buvo laidojami tik karstuose, bet tais metais buvo pastatytas Žalės krematoriumas, pradėta laidoti ir urnose.

1974 m., pastačius C dalį, kapinės vėl išsiplėtė. Šią kapinių dalį suprojektavo architektas Peteris Kerševanas. 1988 m. atidaryta D dalis (Naujoji Žalė), kurią suprojektavo Marko Mušičius .

2008 m. kapinių plotas siekė 375 000 m², jas sudarė A, B ir C dalys į rytus nuo Tomačevo gatvės ir D dalis į vakarus nuo kelio. Penktoji kapinių dalis, Plečniko Žalė, naudojama ne laidojimams, o atsisveikinimo ceremonijoms, kitai susijusiai kapinių veiklai. Žalėje palaidota daugiau nei 150 000 žmonių, iš kurių apie 2 000 yra žymūs, nusipelnę šaliai asmenys. Visa Žalės teritorija paskelbta Slovėnijos kultūros paminklu.

 Žymūs palaidojimai 

 Dragotinas Ketė (1876–1899) – poetas, 
 Ivanas Cankaras (1876–1918) – rašytojas, dramaturgas, poetas
 Jožė Plečnikas (1872–1957) – architektas, urbanistas
 Vladimiras Bartolas (1903–1967) – rašytojas romanistas
 Edvardas Kocbekas (1904–1981) – rašytojas, poetas, eseistas, politikas

 Literatūra 



 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Kategorija:Liubliana
Kategorija:Kapinės