Samanu

Samanu (), arba samanakas () – šventinis patiekalas, saldi košė, gaminama ir valgoma Didžiojo Irano šalyse: Irane, Afganistane, Turkmėnijoje, Kazachijoje, Tadžikijoje, Uzbekijoje ir gretimose šalyse. Jis gaminamas ilgai verdant daigintų kviečių sunką su miltais ir riebalais. Šio patiekalo ištakos siekia ikiislaminius laikus. Tai – šventinis patiekalas, valgomas novrūzo metu ir yra vienas iš haft sino („septynių S“) tradicinių valgių. Jis simbolizuoja gerovę ir skalsą.

Kiti šio patiekalo pavadinimai yra siumelekas (, ), sumanakas (), sumalakas (), siumioliokas (). Visose šalyse samanu gaminamas ir valgomas panašiai. Dėl išlaikytų archaiškų tradicijų sumanako gaminimas Tadžikijoje 2025 m. UNESCO įtrauktas į nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.Culture of Sumanak/Sumalak cooking

 Gamyba ir patiekimas 

Samanu gamyba paprastai užtrunka apie savaitę. Jis pradedamas ruošti prieš Novrūzo šventę. Iš pradžių daiginami kviečiai, kurie dėl to įgyja saldų skonį. Jie yra malami kartu su daigais ir ne kartą perplaunami vandeniu, kad gautųsi tiršta sunka. Tada sunka ilgai verdama dideliame katile ant ugnies, kol įgyja tamsiai rudą spalvą. Gaunamas tirštas, saldus ir tamsus košės pavidalo desertas.

Paprastai samanu verdamas visą naktį prieš Novrūzą, ir procese dalyvauja visos bendruomenės moterys, kurios maišo viralą pasikeisdamos. Tuo metu dainuojama, šokama, muzikuojama, pasakojami pasakojimai. Su samanu susijęs gausus folkloras, yra gausu būtent šiam procesui skirtų darbo dainų.Nowruz in Tajikistan, BBC Persian.

Ryte dar šiltas samanu išpilstomas į indelius ir dalinamas bendruomenėje.Navruz in Uzbekistan: Feast of the Renewal of Nature, Advantour.

Tradiciškai gaminant samanu buvo naudojami tik kviečių sunka ir vanduo. Tačiau dabar įdedama miltų (kad greičiau tirštėtų), cukraus, riešutų ir kitų priedų.

Moderniais laikais daugelyje šalių paplitusi masinė samanu gamyba, ir jo galima nusipirkti. Irane samanu gamyba garsėja Aštianas.



 Susijusios pasaulio paveldo tradicijos 
 Keškekas (2011, );
 Nsima (2017, );
 Harisas (2023, , , );
 Mulgio košė (2024, ).

 Šaltiniai 

Kategorija:Košės
Kategorija:Desertai
Kategorija:Islamo virtuvė