Roderikas

Roderikas (, , , mirė 711 m.) – vestgotų karalius, valdęs 710–711 metais. Dažnai vadinamas „paskutiniuoju gotų karaliumi“.

710 m. miręs vestgotų karalius Vitizas paliko du jaunus sūnus. Jų motina bei giminė siekė, kad vaikai užimtų sostą, tačiau vestgotų diduomenė karaliumi išrinko Roderiką ir išvijo Vitizo gimines iš Toledo. Panašu, kad Roderikas ligtol buvęs kažkurios Vestgotų karalystės provincijos (galimai Betikos) kunigaikščiu (dux). Roderiko valdžios nepripažino baskai ir Ispanijos šiaurės rytinės dalies gyventojai, o Vitizo giminaičiai kreipėsi pagalbos į musulmonus. Tanžero valdytojas Tarikas ibn Zijadas persikėlė per Gibraltaro sąsiaurį. Roderiko ir maurų kariaunos 711 m. liepos 23 d. susidūrė mūšyje prie Gvadaletės upės (tikriausiai šalia Arkos de la Fronteros). Labiausiai tikėtina, kad Roderikas žuvo mūšyje. Tarikas ibn Zijadas nužygiavo į sostinę Toledą, jam pasidavė visa Ispanija. Roderiko našlė Egilona ištekėjo už generolo Abdalazizo ibn Musos.

Apie Roderiką paplito įvairios legendos ir apokrifiniai pasakojimai. Pasak vienos iš jų, karalius po pralaimėto mūšio persirengęs elgeta ir pasislėpęs vienuolyne. Iš jo kartu su broliu Romanu jis išgelbėjęs Švč. Nazareto Dievo Motinos atvaizdą ir nugabenęs jį į grotą Atlanto pakrantėje (dabartinė Nazarė).Monteiro, João Filipe Oliva, Nossa Senhora da Nazaré, Nazaré, 2012. Pasakojama, kad jis pasitraukęs į Egitaniją (dab. Idanja a Velja), kur ir yra palaidotas. Roderiko gyvenimą ir Ispanijos užkariavimą atpasakojančias legendas savo kūryboje panaudojo rašytojas V. Skotas ir kompozitorius G. F. Hendelis.

Vardas  kilęs iš germanų *hrōþiz „šlovė, garbė“ ir *ríks „karalius, valdovas“. Nuo Roderiko vardo kilo populiarus ispaniškas-portugališkas vardas Rodrigo (trumpinys Rui, Ruy).Förstemann, Altdeutsches Namenbuch (1856), 740.

 Šaltiniai 

Kategorija:Vestgotų karaliai