Bažnyčios Tėvai

Bažnyčios Tėvai () – ankstyvosios krikščionybės (II–VIII a.) teologai, suformavę Bažnyčios mokslo sistemą.

Iki IV a. Bažnyčios Tėvų vardas buvo skiriamas teologams ir vyskupams, vėlesniais laikais – tik tiems, kurių doktrinos priimtos visuotinai, o gyvenimas paskelbtas šventu.

Bažnyčios Tėvų gyvavimas dalijamas į tris laikotarpius: 1) iki Nikėjos I susirinkimo (325), 2) IV–V a. ir 3) VI–VIII a.

Katalikų Bažnyčia Bažnyčios Tėvais pripažįsta bažnytinių raštų kūrėjus iki Izidoriaus Seviliečio (636), Stačiatikių Bažnyčia – iki Jono Damaskiečio (754), Protestantų Bažnyčia – iki V a. ir M. Liuterį bei J. Kalviną.

Katalikų Bažnyčia iškiliausiaisiais Bažnyčios Tėvais laiko Ambraziejų, Augustiną, Jeronimą ir Grigalių I, Stačiatikių Bažnyčia – Joną Auksaburnį, Bazilijų Didįjį, Atanazą, Grigalių Nisietį.

Kiti svarbūs Bažnyčios Tėvai: rašiusieji graikiškai – Apaštališkieji Tėvai, Justinas, Irenėjas Lionietis, Klemensas Aleksandrietis, Origenas, Eusebijas Cezarietis, Kirilas Jeruzalietis, Didimas Aklasis, Kirilas Aleksandrietis, Grigalius Nazianzietis, Jonas Damaskietis, Maksimas Išpažinėjas, rašiusieji lotyniškai – Tertulijonas, Kiprijonas Kartaginietis, Leonas I Didysis, Hilarijus Puatietis, Vincentas Lerinietis, Boecijus, Izidorius Sevilietis. Sirų, armėnų ir koptų Bažnyčios Tėvai rašė savo gimtosiomis kalbomis.

 Išnašos 

Kategorija:Bažnyčios Tėvai
Kategorija:Teologai
Kategorija:Ankstyvoji krikščionybė