Dievas Tėvas

Dievas Tėvas (, ) – pirmoji, pradinė ir pagrindinė Švenčiausiosios Trejybės hipostazė krikščioniškoje trinitarinėje teologijoje. Pasak Biblijos, Jis yra pasaulio ir žmogaus Kūrėjas, o žmonės Biblijoje yra vadinami Dievo Tėvo vaikais.1 Jn 3,1 „Žiūrėkite, kokia meile apdovanojo mus Tėvas: mes vadinamės Dievo vaikai-ir esame! Pasaulis nepažįsta mūsų, nes ir Jo nepažino.“ Dievas Sūnus žmones vadino savo broliais.Mt 25,40 „Ir atsakys jiems Karalius: ‘Iš tiesų sakau jums, kiek kartų tai padarėte vienam iš šitų mažiausiųjų mano brolių, man padarėte’.“ Katalikų bažnyčios šventasis Irenėjus Dievą Sūnų ir Šventąją Dvasią vadina dviem Dievo Tėvo rankomis.Bishop Kallistos Ware. The Orthodox Way. — London-Oxford, 1979. — P. 44. 

Eucharistijoje, aukščiausiame krikščionių sakramente, beveik visos maldos yra skirtos tik Dievui Tėvui. Pagal krikščioniškąją doktriną, Dievą Tėvą galima pažinti tik per Dievą Sūnų.Mt 11:27 „Viskas man yra mano Tėvo atiduota; ir niekas nepažįsta Sūnaus, tik Tėvas, nei Tėvo niekas nepažįsta, tik Sūnus ir kam Sūnus nori apreikšti.“ Kadangi Dievas Tėvas nepasirodė žmonėms regimu pavidalu, kai kuriose bažnyčiose yra draudžiami kai kurie Jo paveikslai.

Pasak Hegelio, Dievas Tėvas yra pagrindinis absoliučios idėjos apibrėžimas. Tai – grynasis idealumas ir grynoji vienybė, abstraktus visuotinio subjekto mąstymas, dialektiškai sukeliantis absoliučią atskirtį, o toliau - trejybę.Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Peter Crafts Hodgson. Lectures on the philosophy of religion. – Berkeley : University of California Press, 1984. – 837 psl. –.

 Šaltiniai 

Kategorija:Dievai
Kategorija:Teologija