Poznanės didžioji kunigaikštystė

Poznanės didžioji kunigaikštystė (, ) – Prūsijos karalystės pusiau autonominė provincija, įkurta 1815 m. po Napoleono karų. Administracinis centras – Poznanė.

Ją sudarė teritorijos, kurias Prūsija aneksavo po Abiejų Tautų Respublikos padalijimų. Pagal Vienos kongreso susitarimus provincija turėjo turėti tam tikrą autonomiją, tačiau iš tikrųjų ji buvo pavaldi Prūsijai. 1848 m. kovą Didžiojoje Lenkijoje prasidėjo sukilimas, tačiau gegužę jis buvo numalšintas, o Didžioji kunigaikštystė faktiškai panaikinta. 1849 m. vasario 9 d. teritorija oficialiai pervadinta į Poznanės provinciją.

 Istorija 
miniatiūra|Poznanės senojo turgaus aikštės vaizdas 1838 m.|235x235px
 Istorinės aplinkybės 
Iš pradžių ši teritorija priklausė Abiejų Tautų Respublikai, tačiau per padalijimus ją pamažu atėmė Prūsija. Per pirmąjį padalijimą 1772 m. Prūsija aneksavo tik Notecės apygardą – dalį palei Notecės upę. Likusią dalį pridėjo per antrąjį padalijimą 1793 m., tačiau per 1794 m. Kosciuškos sukilimą trumpam prarado valdžią.

Iš pradžių teritorija buvo administruojama kaip Pietų Prūsijos provincija. Lenkai buvo pagrindiniai Napoleono Bonaparto sąjungininkai Vidurio Europoje, dalyvavo 1806 m. Didžiosios Lenkijos sukilime ir tiekė karius jo kampanijoms. Prūsijai pralaimėjus Prancūzijai, 1807 m. Tilžės sutartimi buvo sukurta Varšuvos kunigaikštystė, kuriai priklausė teritorijos aplink Poznanę.

 1815–1830 m. 
Pagal Vienos kongresą, pradėtą vykdyti po Napoleono nuvertimo 1815 m., dalis Prūsijos teritorijos, atplėštos nuo ATR, atiteko Rusijos imperijai. Iš likusios dalies turėjo būti sukurta Poznanės didžioji kunigaikštystė, kuri turėjo būti nominaliai autonominė Hohencolernų dinastijos valdoma provincija su „laisvo lenkų tautos, kultūros ir kalbos vystymosi“ teisėmis ir nepriklausė Vokietijos sąjungai. Iš pradžių Didžiajai kunigaikštystei turėjo priklausyti Kulmas ir Torunė, tačiau Prūsija šio Vienos kongreso pažado nepaisė. Antanas Henrikas Radvila buvo paskirtas provincijos gubernatoriumi, tačiau faktiškai Prūsija administracinę valdžią regione suteikė provincijos aukštesniajam prezidentui prūsui Joseph Zerboni di Sposetti.Historia. Encyklopedia Szkolna. Warszawa 1993. P. 670

Pirmaisiais provincijos gyvavimo metais Prūsijos pareigūnai sumažino lenkų galimybes įgyti išsilavinimą ir naudotis teismų sistema, o germanizaciją įvardijo kaip aukštesnės kultūros pranašumą prieš žemesnę. Po 1824 m. buvo paskubėta germanizuoti mokyklų sistemą, o vyriausybė atsisakė įsteigti lenkų universitetą Poznanėje. Lenkų politikai protestavo prieš šią politiką, buvo įkurta slapta patriotinė lenkų organizacija „Dalgininkų draugija“ (Towarzystwo Kosynierów). Į lenkų pasipriešinimo veiklą sureagavo Berlynas, kur vyko teismo procesas dėl Didžiosios kunigaikštystės lenkų ryšių su lenkais iš Rusijos valdomos Lenkijos Kongreso karalystės."Lands of Partitioned Poland 1795–1918" Piotr Stefan Wandycz Washington University Press 1974

 1830–1840 m. 
1830–1831 m. sukilimą Kongresinėje Lenkijoje prieš Rusijos imperiją labai rėmė Poznanės Didžiosios kunigaikštystės lenkai. Vėliau Prūsijos administracija, vadovaujama gubernatoriaus Eduardo Heinricho Flotvelio, žinomo dėl savo antilenkiškų pažiūrų, įvedė griežtesnę represijų prieš lenkus sistemą. Prūsijos valdžia bandė išstumti lenkus iš administracijos, kad susilpnintų lenkų bajoriją, išpirkdama jos žemes, o po 1832 m. lenkų kalbos vaidmuo švietime buvo smarkiai slopinamas. Buvo panaikinta lenkų bajorų dominuojama žemės savivalda, vietoj jos Prūsijos valstybė skyrė komisarus. Vienuolynus ir jų turtą konfiskavo valdžia. Panaikinta gubernatoriaus (Statthalter) pareigybė. Vykdoma institucijų ir švietimo germanizacija, vokiečiai buvo siunčiami kolonizuoti teritorijos žemes.Historia 1789–1871 Page 255. Anna Radziwiłł and Wojciech Roszkowski.

 1840–1846 m. 
miniatiūra|Eduardas Heinrichas Flotvelis, kuris 1830–1841 m. buvo provincijos gubernatorius ir garsėjo antilenkiška politika.|kairėje|225x225px
1840 m. rugsėjo 11 d. Prūsijos karalius surengė audienciją iš Poznanės atvykusiems deputatams. Grafas Edvardas Račinskis visų Poznanės didžiosios kunigaikštystės Seimo lenkų vardu pateikė skundą dėl 1815 m. suteiktoms garantijoms prieštaraujančių lenkų represijų ir diskriminacijos. Jis kaltino Prūsijos valdžią, kad ši pašalino lenkų kalbą iš valstybinių institucijų, teismų ir mokyklų, taip pat išbraukė Lenkijos istoriją iš mokyklinio mokymo ir vietoj ankstesnio pavadinimo „Poznanės didžioji kunigaikštystė“ įvedė pavadinimą „Poznanės provincija“. Jis taip pat kaltino valdžią, kad iš Didžiosios kunigaikštystės antspaudų ir emblemų ištrynė lenkų erelį ir kad lenkai buvo išvaryti iš pareigų, pakeičiant juos prūsais arba užsienyje gimusiais vokiečių tautybės asmenimis. Kai lenkų tautybės žemės savininkai parduodavo žemę, ją dažnai pirkdavo tam, kad perparduotų vokiečių tautybės kolonistams. Prūsijos karalius atmetė skundą; jis visiškai pritarė Lenkijos teritorijų germanizacijai, tačiau manė, kad tai reikia daryti kitais metodais, ir 1841 m. gegužę nusprendė paskirti Eduardą Heinrichą Flotvelį Saksonijos provincijos, kuriai priklausė didelės teritorijos, 1815 m. aneksuotos nuo Saksonijos karalystės, aukštesniuoju prezidentu. Didžiosios kunigaikštystės gubernatoriaus postas atiteko valstybės veikėjui Adolfui Heinrichui fon Arnimui-Boicenburgui.
 1846 m. neramumai 
Prieš 1848 m. provincijoje sustiprėjo represijos, buvo sustiprinta cenzūra, atvyko daugiau vokiečių tautybės kolonistų.Historia 1789–1871 P. 278. Anna Radziwiłł, Wojciech Roszkowski. Buvo surengtos didelės patriotinės demonstracijos, skirtos Lenkijos demokratinės draugijos nario Antonio Babinskio atminimui. Jis buvo sužeistas, kai jį bandęs sulaikyti prūsų žandaras įsivėlė į muštynes. Tada Babinskis buvo suimtas, nuteistas mirties bausme ir sušaudytas Poznanėje. 1847 m. vasario mėn. įvykdytą viešą egzekuciją lydėjo viešas gedulas. Jo krauju permirkęs rūbai ir kiti daiktai buvo išdalyti kaip nacionalinės relikvijos. Policija persekiojo jo atminimui skirtų renginių dalyvius. Tuo pat metu augo lenkų ir vokiečių kaimo gyventojų tautinė savimonė. Du trečdaliai Didžiosios kunigaikštystės gyventojų (daugiausia centre, pietuose ir rytuose) save laikė lenkais, o trečdalis – vokiečiais. Reaguojant į Prūsijos valdžios vykdomą germanizacijos politiką ir represijas, stiprėjo antiprūsiškos nuotaikos, o revoliucinė organizacija „Plebėjų sąjunga“ (Związek Plebejuszy) įgavo vis didesnį mastą.
miniatiūra|1848 m. sukilimo Didžiojoje Lenkijoje pralaimėjimas tapo viena iš pagrindinių priežasčių, dėl kurių provincija buvo panaikinta. Paveiksle vaizduojamas Miloslavo mūšis|249x249px
 1848 m. Frankfurto parlamentas ir sukilimas 

Per 1848 m. Tautų pavasarį Frankfurto parlamentas bandė padalyti Poznanės didžiąją kunigaikštystę į dvi dalis: Poznanės provinciją, kuri būtų buvusi prijungta prie būsimos suvienytos Vokietijos, ir Gniezno provinciją, kuri būtų likusi už Vokietijos ribų, tačiau dėl lenkų parlamentarų protesto šie planai žlugo ir Didžiosios kunigaikštystės vientisumas buvo išsaugotas. 1848 m. kovo mėn. prasidėjo ginkluotas sukilimas prieš Prūsijos valdžią regione, tačiau gegužę buvo numalšintas. 1848 m. gruodžio 5 d. Prūsijos konstitucijoje Poznanės didžioji kunigaikštystė nebuvo paminėta ir oficialiai buvo laikoma panaikinta. 1849 m. vasario 9 d. Prūsijos administracija teritoriją pervadino į Poznanės provinciją. Nepaisant to, teritorija formaliai liko už Vokietijos ribų iki pat Vokietijos sąjungos iširimo ir Šiaurės Vokietijos sąjungos įkūrimo 1866 m., o Prūsijos karaliai iki pat Vokietijos imperatoriaus Vilhelmo II tebeturėjo Poznanės didžiojo kunigaikščio titulą.

 Išnašos 

 Šaltiniai 

 Robert Alvis, Religion and the Rise of Nationalism: A Profile of an East-Central European City, Syracuse 2005
 Gazeta Wielkiego Księstwa Poznańskiego
 Konstanty Kościnski, Przewodnik pod Poznaniu i Wielkim Księstwie Poznańskiem, Poznań 1909
 T. Dohnalowa, Z dziejów postępu technicznego w Wielkopolsce w pierwszej połowie XIX wieku, in: S.Kubiak, L.Trzeciakowski (ed.), Rola Wielkopolski w dziejach narodu polskiego
 F. Genzen, Z.Grot, F.Paprocki, Zabór pruski w Powstaniu Styczniowym. Materiały i dokumenty, Wrocław-Warszawa-Kraków 1968
 B. Grześ, Jerzy Kozłowski, A. Kramarski, Niemcy w Poznańskiem wobec polityki germanizacyjnej 1815–1920, Poznań 1976
 Witold Jakóbczyk, Przetrwać nad Wartą 1815–1914. Dzieje narodu i państwa polskiego, vol. III-55, Krajowa Agencja Wydawnicza, Warszawa 1989
 Witold Jakóbczyk, Studia nad dziejami Wielkopolski w XIX w., vol.I-III, Poznań 1951–1967
 Witold Jakóbczyk, Wielkopolanie XIX w., Poznań 1969
 Witold Jakóbczyk, Wielkopolska. Wybór źródeł, t. I 1815–1850, Wrocław 1952
 T. Klanowski, Germanizacja gimnazjów w Wielkim Księstwie Poznańskim i opór młodzieży polskiej w latach 1870–1814, Poznań 1962
 Czesław Łuczak, Życie społeczno-gospodarcze w Poznaniu 1815–1918, Poznań 1965
 K. Malinowski, X wieków Poznania, Poznań-Warszawa 1956
 Witold Molik, Kształtowanie się inteligencji wielkopolskiej w Wielkim Księstwie Poznańskim 1840–1870, Warszawa-Poznań 1979

Kategorija:Didžiosios Lenkijos istorija
Kategorija:Prūsijos karalystės provincijos
Kategorija:Poznanė