Stribogas

Stribogas (sen. rus. Стрибогъ) – senovės rytų slavų dievybė. Minima, kad Vladimiro Didžiojo laikais (X a. pab. – XI a. pr.) Kijevo panteone buvęs ir Stribogo aukuras. Sakmėje apie Igorio žygį Stribogo vaikaičiais sakoma esant vėjus, kurie strėlėmis pučią nuo jūros. Senovės Rusios tekstuose Stribogas dažnai tapatinamas su Dažbogu, todėl, galimas daiktas, jų funkcijos sutampa (turto, dalios suteikimas).

Liaudies tikėjimuose Stribogas siejamas su audromis, viesulais. Vaizduotas pučiantis ragą. Tikėta, kad šiltus pavasario vėjus skiriančios gerosios dvasios, o audras ir pūgas – piktosios. Stribogas sietas su muzika, nes vėjų, griaustinio dievai dažnai įsivaizduoti kaip šokantys, muzikuojantys.

 Etimologija 
Teonimas neaiškios kilmės – sandas bog reiškia „dievas“, tačiau dėl pirmojo kamieno išreikšta įvairių hipotezių. Šaknis stri- Romano Jakobsono sieta su slavų *sterti „tiesti, žarstyti, platinti“ (reikštų „[turtų] žarstytojas, dalintojas“),Derksen, Rick (2008). Etymological Dictionary of the Slavic Inherited Lexicon. Brill.  Aleksandras Urbančikas siejo su moravų stři „smarkus vėjas, oras“ iš laikė „švilpiančiu, kaukiančiu dievu“. Aleksandras Briukneris dievavardį traktavo ne kaip dviekamienį, o -og laikė priesagą, kamieną strib- siedamas su žodžiais stribati, stribnuti („šoktinėti, [nu]šokti“), strib („šuolis“), bet nepaaiškino, kaip tą vardą interpretuoti.Brückner, Aleksander (1927). Słownik etymologiczny languagea polskiego. Krakowska Spółka Wydawnicza. Michalas Lučinskis siejo su žodžiais strybyy („smarkus, sraunus“), stribat` („žaibuoti“), strybaty („pabėgti, lėkti“); dievavardis tad galėtų reikšti „greitas, sraunus“.Łuczyński, Michał (2020). Bogowie dawnych Słowian. Studium onomastyczne. Kielce: Kieleckie Towarzystwo Naukowe. 

 Šaltiniai 

Kategorija:Slavų dievai