Liepojos–Aizputės siaurasis geležinkelis

Liepojos–Aizputės siaurasis geležinkelis () – 49 km ilgio, 1000 mm (nuo 1939 m. – 750 mm) vėžės siaurasis geležinkelis Latvijos pietvakariuose, dabartinės Pietų Kuršo savivaldybės teritorijoje, veikęs  nuo 1899 iki 1964 m. 

 Istorija 
Apie galimybę sujungti geležinkeliu Liepoją ir Aizputę viešai pradėta svarstyti 1890 m. 1896 m. Gruobinios apskrities dvarininkijos atstovas baronas Karlas Manteifelis, Aizputės apskrities dvarininkijos atstovas baronas Leonas Buchholcas, Liepojos meras Hermanas Adolfis ir Aizputės meras Vilhelmas Grotas įkūrė akcinę bendrovę geležinkelio statybai ir eksploatacijai. Liepojos inžinierius Eiženas Bėras paruošė statybos projektą. Geležinkelio statybą rėmė ir Rusijos valdžia, nes Liepoja tuo metu buvo augantis miestas ir ją nelengva buvo aprūpinti maistu, ypač pavasarį ir rudenį, kai kaimų keliai būdavo beveik neišvažiuojami. Dėl to miestas buvo vienas brangiausių Rusijos imperijoje, ir Liepojoje dislokuotos armijos bei laivyno išlaikymas caro valdžiai brangiai atsieidavo.Aizputes–Liepājas dzelzceļa stacijas ēka, Aizputes novadpētniecības muzejs. Nuoroda tikrinta 2025-02-22.

1899 m. pabaigoje geležinkelis atidarytas. Nutiesta linija buvo Vokietijos siauriesiems geležinkeliams būdingos 1000 mm vėžės (vienintelė tokia Latvijoje) ir sutapo su 1898 m. atidaryto Liepojos tramvajaus vėže, dėl to, reikalui esant, buvo įmanoma pasinaudoti tramvajaus bėgiais ir nugabenti prekinius vagonus iki pat miesto centro.

1913 m. „Liepojos–Aizputės geležinkelių bendrovei” leista prailginti liniją iki Kuldygos ir Saldaus, tačiau pradėtą darbą sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. Sumanymą iš dalies realizavo vokiečiai – karo metu nutiestas geležinkelis į Saldų ir pradėta atšakos į Kuldygą statyba. Tačiau šios linijos tiestos 600 mm vėžės ir su Liepojos–Aizputės geležinkeliu nesijungė. Skirtingai nuo kitų privačių geležinkelių, Liepojos–Aizputės bendrovė geležinkelio kontrolę išsaugojo ir karo, ir pokario metais. Tik 1938 m., po to, kai nutiesus platųjį Liepojos–Glūdos geležinkelį ir pagerėjus susisiekimu automobiliais linija pasidarė nerentabili, geležinkelis perduotas valstybei. 1939 m. „Latvijos geležinkeliai” susiaurino vėžę iki 750 mm ir sujungė su kitais Liepojos siaurukais.Toms Altbergs, Karīna Augustāne, Ieva Pētersone, Dzelzceļi Latvijā, p. 86–89, 148. VAS „Latvijas dzelzceļš”, apgāds „Jumava”, 2009. ISBN 978-9984-38-698-0.

Antrojo pasaulinio karo metu ir vėliau po karo geležinkelio eksploatacijoje didelių permainų nebuvo. Sovietmečiu juo intensyviai gabentos durpės iš Aizputės į Liepojos cukraus fabriką. 1963 m. geležinkelyje nutrauktas keleivių eismas, 1964 m. linija uždaryta.

 Stotys ir stotelės 
1939 m. duomenimis, linijoje veikė šios stotys ir stotelės (kilometražas nuo Aizputės):Latvijas dzelzceļu karte. Valsts dzelzceļu tipogrāfija, Rīga, 1939.

 Liepoja,
 Lamaikiai (Lamaiķi),
 Krustuojumas (Krustojums, 42,6 km),
 Ezerpilis (Ezerpils, 38,4 km),
 Gruobinia (Grobiņa, 36,9 km),
 Ilgalė (Ilgale),
 Ruolava (Rolava, 32,4 km),
 Tašiai (Tāši),
 Liegiai (Lieģi, 25,9 km),
 Aisterė (Aistere),
 Rava (Rāva, 18,8 km),
 Spagiai (Spāģi),
 Dunalka (15,3 km),
 Cyrava (Cīrava),
 Dzėrvė (Dzērve, 6,7 km,
 Ievadė (Ievade),
 Tebra,
 Aizputė (0,0 km).

Nutiesus geležinkelį, Liepojos stotis įrengta atokiau nuo Liepojos plačiojo geležinkelio stoties, naujojoje uosto krantinėje, tarp Laisvės (Brīvības) ir Valstiečių (Zemnieku) gatvių. Siaurojo geležinkelio prekinė stotis ir depas stovėjo šalia plačiojo geležinkelio prekinės stoties Ezermalos gatvėje. 1939 m. rekonstruojant siaurųjų geležinkelių tinklą Liepojoje, linija įvesta iki plačiojo geležinkelio stoties, siaurojo geležinkelio stoties pastatas nugriautas.

Gruobinia buvo svarbiausia tarpinė stotis linijoje. Atidaryta 1900 m. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje iš stoties į Liepoją kas valandą kursuodavo primityvus, iš „Ford” automobilio perdarytas motorinis vagonas. Stoties pastatas medinis, dviejų aukštų, išlikęs.Grobiņas dzelzceļa stacija, Zudusī Latvija. Nuoroda tikrinta 2025-02-22.

Liegių stotis aptarnavo Durbės miestą. Stotyje veikė bufetas. Stoties pastatas buvo medinis, dviejų aukštų, išlikęs iki šių dienų.

Marienhofo stotis atidaryta 1900 m. 1935 m. pervadinta Marijos stotimi, 1939 m. – Dzėrve.

Aizputės stotis iki 1920 m. stovėjo apie 1,3 km į vakarus nuo tuometinės miesto ribos, vėliau pateko į miesto teritoriją. Stoties pastatas buvo dviejų aukštų, mūrinis (išlikęs). Be jo, stotyje stovėjo vandens bokštas, nedidelis garvežių depas (daržinė), buvo įrengtas grįžratis ir vagonų svarstyklės. 1940 m. iš stoties nutiestas privažiuojamasis kelias į Aizputės durpių fabriką.

 Šaltiniai 

Kategorija:Siaurieji geležinkeliai
Kategorija:Latvijos geležinkeliai