Vedantadešika

Vedantadešika (. tikr. Veṅkaṭanātha; g. 1268 m. Tupule (šalia Kančipuramo) – m. 1370 m. Šrirangame, Tamilnade) – indų filosofas, religinis veikėjas, rašytojas. Laikomas viena kertinių višištadvaitos vedantos figūrų, vaišnavizmo judėjimo Vadakalai Pietų Indijoje pradininkas.

Nors ir susituokęs, atsidėjo religiniam lavėjimui bei kūrybai. Maždaug 1295 m. tapo religiniu mokytoju, vadinamuoju ačarja. Nugyveno ilgą gyvenimą, mirė sulaukęs kone 100 m.Vedāntadeśika. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2025-02-11.

Komentuodamas, ką reiškia prapatė (atsidavimas Dievui), tvirtino, jog tikintysis turi dėti pastangas neprarasti Dievo malonės. Kaip vaizdžiai pailiustravo Vedantadešika, siela turi būti įsitvėrusi Dievo, tartum mažas beždžioniukas – savo motinos.

Vedantadešika – 100 su viršum veikalų autorius (tai teologiniai, filosofiniai traktatai, 30 religinių poemų, drama), kūręs sanskrito, prakritų, tamilų kalbomis. Tarp jo kūrinių yra višištadvaitos vedantos logikos traktatas „Njaja-parišudhi“, religiniai himnai, Bhagavadgytos komentarai, poema „1008 eilėraščiai apie Viešpaties sandalus“, poema apie Krišnos gyvenimą „Jadavabhjudaja“, meilės poema „Gulbės pranešimas“, alegorinė drama „Sankalpasūrjodaja“.Vedantadešika. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2025-02-11.

 Išnašos 

Kategorija:Indijos filosofai