Minimalioji pora

Minimalioji pora – kurios nors kalbos du žodžiai, žodžių formos arba morfemos, toje pačioje pozicijoje besiskiriantys tik viena fonema, kirčio vieta arba priegaide, tonu. Minimaliosios poros dar vadinamos kvazihomonimais. Konkrečiu atveju fonemų skirtumas gali reikštis tik vieno skiriamojo požymio nesutapimu:Ахманова О. С. Пара минимальная // Словарь лингвистических терминов. – Изд. 4-е, стереотипное. – М.: КомКнига, 2007. – 576 с. – 2500 экз. – ISBN 978-5-484-00932-9. priebalsių skardumu, kietumu, tarimo vieta, balsių ir priebalsių ilgumu bei kt.

 Lietuvių kalbos pavyzdžiai 
Minimaliąsias poras lietuvių kalboje lemia skirtingas priebalsių skardumas-duslumas:
 badas – padas
Minimaliosios poros gali atsirasti dėl skirtingos garso tarimo vietos:
 kada – tada
 laukas – laikas
Minimaliosios poros susidaro ir dėl priegaidės skirtumo:
 áušta 'vėsta' – aũšta 'švinta'

Minimaliosios poros gali susidaryti dėl balsių ilgumo:
 linas – lynas
Minimaliąją porą gali lemti kirčio vieta:
 lìkime – likimè
Minimaliosios poros gali susidaryti dėl skirtingo priebalsių kietumo-minkštumo:
 plikius – plikus

 Minimalioji pora kaip fonemiškumo rodiklis 
Įvairios fonologijos mokyklos daro išvadą, jog minimaliųjų porų egzistavimas liudija, kad garsai, šiose porose sudarantys priešpriešą, yra skirtingų fonemų realizacija. Tad pripažįstama, jog norint skirti žodžių reikšmes pakanka vien fonemų skirtumo.

Drauge Peterburgo fonologijos mokykla, sekdama L. Ščerba, daro prielaidą, kad kalboje nebūtinos minimaliosios poros norint skirti fonemas: svarbiausia, kad vienoje ar kitoje kalboje tokią porą būtų galima numanyti kaip įmanomą. Minimaliųjų porų egzistavimas – ganėtinai atsitiktinis reiškinys, kai „tam tikroje kalboje atitinkama garsų pora gali atsidurti toje pačioje fonologinėje padėtyje“.

 Išnašos 

Kategorija:Fonologija