Gotthilf Hagen

Gothilfas Hainrichas Liudvigas Hagenas (1797 m. kovo 3 d.; Karaliaučiuje, Rytų Prūsijoje (Prūsijos karalystė) – 1884 m. vasario 3 d.; Berlyne, Vokietijos imperija) – vokiečių statybos inžinierius, įnešęs svarbų indėlį į skysčių dinamiką, hidrotechniką ir tikimybių teoriją.

 Biografija 
Gimė Karaliaučiuje, Frydricho Liudviko Hageno (Friedrich Ludwig Hagen) ir Helenos Šarlotės Albertinos Hagenos (Helene Charlotte Albertine Hagen) šeimoje. Tėvas buvo valstybės tarnautojas, o motina – Karaliaučiaus universiteto teologijos profesoriaus, konsistorijos tarybos nario ir astronomo Kristiano Rekardo (Christian Reccard) duktė. Vidurinėje mokykloje Hagenas pasižymėjo gabumais matematikai. Studijavo Karaliaučiaus universitete, kur jo dėdė Karlas Gotfrydas Hagenas buvo fizikos ir chemijos profesoriusHagen Biographie; Schroeder, Ralph, „Hagen, Gotthilf Heinrich Ludwig“ in: New German Biography 7 (1966), p 472.

1816 m. G. Hagenas pradėjo studijuoti matematiką ir astronomiją pas Frydrichą Vilhelmą Beselį (Friedrich Wilhelm Bessel)Gotthilf Heinrich Ludwig Hagen – Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften., tačiau 1818 m. perėjo studijuoti statybos inžineriją, nes labiau traukė taikomieji, o ne teoriniai mokslai[Eckhard M.S. Hitzer. Early works on the Hagen-Poiseuille flow. Mem Fac Eng Fukui Univ 2001; 49(1):45]. 1819 m. išlaikė geodezininkų egzaminą (Landvermesserprüfung) ir jį baigęs įsidarbino jaunesniuoju inžinieriumi (Baukondukteur) valstybės tarnyboje. Pagrindinė G. Hageno atsakomybė buvo hidrotechnika ir vandentvarka. 1822 m. Berlyne jis laikė valstybinį egzaminą, kad įgytų statybos meistro (Baumeister) kvalifikaciją. Išgarsėjo savo publikacijomis apie įvairius hidrotechninius statinius, kuriuos aplankė keliaudamas po Europą.

1824 m. Karaliaučiaus pirklių bendruomenė jį paskyrė statybos direktoriumi (Baukondukteur), o 1825 m. jis tapo Dancigo (dab. Gdanskas) vyriausybės statybos pareigūno pavaduotoju (stellvertretender Regierungs- und Baurat). Po metų buvo perkeltas į uosto statybos inspektoriaus (Hafenbauinspektor) pareigas Pillau (buvusi Piliava), kur buvo atsakingas už uosto ir pylimų statybą[Žaromskis, Rimas. Impact of harbour moles and access channels on the South-East Baltic shore zone Geografija 2007; 43(1): 12–20.].

1827 m. balandžio 27 d. jis savo dukterėčią Augustę Hagen (1806–1884), su kuria susilaukė dviejų dukterų ir penkių sūnųHagen Biographie; Schroeder, Ralph, „Hagen, Gotthilf Heinrich Ludwig“ in: New German Biography 7 (1966), p 472. Jo sūnus Liudvikas Hagenas taip pat tapo žymiu statybos inžinieriumi[Willi Hager, Hydraulicians in Europe 1800–2000, Volume 2, CRC Press, 21 Mar 2014.].
1830 m. G. Hagenas įsidarbino Berlyno aukščiausioje statybos tarnyboje (Oberbaudeputation), o 1831 m. tapo vyriausiuoju vyriausybiniu statybų inspektoriumi (Oberbaurat). 1834–1849 m. jis dėstė hidrotechnikos inžineriją Berlyno Bauakademijoje ir Jungtinėje artilerijos ir inžinerijos mokykloje. G. Hagenas akcentavo matematinius ir teorinius hidraulikos inžinerijos aspektus. Ypač jis domėjosi tikimybinio skaičiavimo taikymu atliekant geodezinius matavimus ir šis susidomėjimas lėmė jo indėlį į tikimybių teoriją.

1836 m. rugpjūčio 2 d. laiške F. V. Beseliui G. Hagenas pateikė savo hipotezę apie elementariąsias paklaidas ir išvedė Gauso pasiskirstymą stebėjimo paklaidomsHans Fischer (8 October 2010). A History of the Central Limit Theorem: From Classical to Modern Probability Theory. Springer Science & Business Media. ISBN 978-0-387-87857-7.. 1837 m. išleistoje knygoje Grundzüge der Wahrscheinlichkeitsrechnung mit besonderer Anwendung auf die Operationen der Feldmeßkunst (), kurioje tikimybių teorija ir mažiausių kvadratų metodai buvo pritaikyti statyboms ir geodeziniams matavimamsOlesko, Kathryn M. (1994). „The Meaning of Precision: The Exact Sensibility in Early Nineteenth-Century Germany“. The Meaning of Precision. Princeton University Press. ISBN 0-691-01601-1 ir išvestas paklaidų dėsnis, kuris nebuvo pagrįstas atvirkštinės tikimybės argumentaisHans Fischer (8 October 2010). A History of the Central Limit Theorem: From Classical to Modern Probability Theory. Springer Science & Business Media. ISBN 978-0-387-87857-7..

1849 m. buvo paskirtas Frankfurto nacionalinio susirinkimo ekspertu patarėju (Sachverständiger), o 1850 m. – Prūsijos prekybos ministerijos ekspertu patarėju (Vortragenden Rat).

1852 m. G. Hagenas paskelbė reikšmingą straipsnį, kuriame aprašė ir paaiškino du esminius granuliuotos medžiagos aspektus: slėgio prisotinimą didėjant gyliui uždaroje statiškoje granuliuotoje sistemoje, paprastai vadinamą Janseno efektu, ir granulių tekėjimo iš talpyklos dinamiką, kartais vadinamą Beverloo dėsniu, kuris yra smėlio laikrodžio teorijos pagrindas.

G. Hagenui teko lemiamas vaidmuo planuojant daugelio Vokietijos upių ir uostų plėtrą. 1855 m. Prūsijos admiralitetas paskyrė jį prižiūrėti Vilhelmshafeno miesto planavimą. G. Hagenas pasitraukė iš pareigų Prekybos ministerijoje ir tapo Nefrito įlankos uosto statybos komisijos pirmininku. Atmetęs dviejų tarptautiniu mastu žinomų ekspertų projektus, 1856 m. gegužės 29 d. jis pasiūlė Prūsijos admiralitetui savo projektą. Šis uosto projektas atitiko Prūsijos admiraliteto reikalavimus, tačiau jį taip pat buvo galima vėliau išplėsti ir papildyti. Projektas buvo patvirtintas 1856 m. birželio 25 d. ministrų kabineto įsakymu. Baigęs projektavimą, 1856 m. rugpjūčio 12 d. jis grįžo į Prūsijos prekybos ministeriją. Planas buvo įgyvendintas per kitą dešimtmetį ir, nepaisant daugelio pakeitimų. Iki šiol lemia dabartinį miesto centro išplanavimą.

1863 m. G. Hagenas išleido enciklopedinį hidrotechnikos vadovą. Jis atspindėjo naujausius pakrančių apsaugos technikos pasiekimus ir ilgus dešimtmečius tarnavo kaip pakrančių inžinerijos gairės VokietijojeNicholas C. Kraus (1 January 1996). History and Heritage of Coastal Engineering. ASCE Publications. ISBN 978-0-7844-7414-3 .

1866 m. G. Hagenas buvo paaukštintas į Hidrotechnikos departamento vyriausiojo direktoriaus (Oberbaudirektor) ir Prekybos ministerijos Viešųjų darbų skyriaus pirmininko (Vorsitzenden) pareigas.

Šios pareigos apėmė atsakomybę už didelius vandens ir uostų statinius Prūsijoje ir kitose Vokietijos žemėse. Šias pareigas ėjo iki išėjimo į pensiją 1875 m.

1872 m. komandiruotėje patyrė nelaimingą atsitikimą ir vėliau negalėjo vaikščioti.
1884 m. G. Hagenas mirė. Jo kapas yra vienose seniausių Berlyno Invalidenfriedhof kapinėse, netoli pagrindinės geležinkelio stoties.

 Įvertoinimas ir pdovanojimai 
1842 m. balandžio 7 d. G. Hagenas buvo išrinktas Karališkosios Prūsijos mokslų akademijos Berlyne nariu, rekomendavus Aleksandrui fon Humboltui. 1843 m. G. Hagenui suteiktas Bonos universiteto garbės daktaro vardas. 1881 m. jam suteiktas Piliavos laisvojo piliečio titulas. 1883 m. gegužės 2 d. apdovanotas aukso medaliu už ypatingus nuopelnus statybų pramonei.

 Publikacijos 
 Naujausių hidrotechnikos darbų Vokietijoje, Prancūzijoje aprašymas, Nyderlandai ir Šveicarija (1826 m.)
 Smėlio slėgio ir trinties tyrimai (1833 m.)
 Tikimybių skaičiavimo principai (išleista 3 leidimais) (1837 m.)
 Apie vandens judėjimą siauruose cilindriniuose vamzdžiuose (1839 m.)
 Hidrotechnikos vadovas (3 dalys) (1841–1863 m.)
 Apie skysčių paviršių (1845 m.)
 Apie temperatūros įtaką vandens judėjimui vamzdžiuose (1854 m.)
 Apie potvynius ir atoslūgius Baltijos jūroje (1857 m.)
 Apie jūros bangų teoriją (1859 m.)
 Naujausios tekančio vandens judėjimo teorijos. Apie vandens judėjimą upeliuose (1868 m.)
 Apie šoninį žemės slėgį (1871 m.)
 Apie tekančio vandens greitį įvairiuose gyliuose (1883 m.)

 Šaltiniai 

Kategorija:Vokietijos inžinieriai
Kategorija:Vokietijos mokslininkai