Gisèle Halimi

Gisèle Halimi (1927 m. liepos 27 d., prancūzų administruojamame Tunise, La Goulette -  2020 m. liepos 28 d., Paryžiuje)– prancūzų advokatė, aktyvi feministė bei politikė.(fr) Pascale Nivelle, «Gisèle Halimi, dame de parité », Libération,‎ 20 février 2002 (ISSN 0335-1793, skaityti [archive], consulté le 23 septembre 2020). 

 Karjera 
Į Paryžių Gisèle Halimi atvyko 1945 m. studijuoti teisę, profesinės karjeros kelyje pasižymėjo puikiomis ginamosiomis kalbomis, ypač advokataudama kovotojams už Alžyro ir Tuniso nepriklausomybę. Vienas tokių, į istoriją įėjusių, teismo procesų buvo žmogžudyste apkaltintos Nacionalinio išsivadavimo fronto (FLN) kovotojos Djamilos Boupacha bylaArnaud Vaulerin, « Affaire Djamila Boupacha : le tournant d'une vie  », Libération,‎ 2020 liepos 28 (ISSN 0335-1793, skaityti archive)..

Gisèle Halimi taipgi pasižymėjo ir kitose bylose – gindama aborto nebaudžiamumą. 1972 m. Bobigny byloje ji apsiėmė ginti jauną moterį, po išžaginimo pasidariusią abortą.Emmanuel Pierrat, «  Le procès de Bobigny : la cause des femmes[», lagbd.org, 2020 rugsėjo 11 (skaityti archive). Šis teismo procesas lėmė, jog išžaginimą pripažino nusikaltimu, o tokiu būdu radosi pamatas 1975 m. abortų legalizavimo įstatymui, žinomam kaip „Veil įstatymas“(fr)Anaïs Guillon, « L'avocate Gisèle Halimi, figure de la lutte féministe est morte à l'âge de 93 ans », Elle,‎ 2020 liepos 28 (ISSN 0013-6298, skaityti archive).. Prisiėmusi įsipareigojimą ginti moterų reprodukcines teises, ji buvo vienintelė advokatė, pasirašiusi „343-jų manifestą“ (vieną ar daugiau nelegalių abortų pasidariusių Prancūzijos moterų manifestas), nepaisant Advokatūros jai dėl to uždėtų sankcijų. Galiausiai, kartu su Simone de Beauvoir ir Jean Rostand, ji įsteigė ir Pasirinkti moterų reikalą (Choisir la cause des femmes) judėjimą, paskatinusį kampaniją už aborto nebaudžiamumąSandrine Garcia, «  Halimi Gisèle [née Zezia Gisèle, Élise, Taïeb », maitron.fr, 2010 kovo 8, skaityti archive.

Dėl savo politinių įsipareigojimų François Mitterrand prezidentavimo metais buvo išrinkta į Nacionalinę Asamblėją 1981-1984 m. kadencijai.Nicolas Scheffer, «  « Gisèle Halimi est une figure clef du mouvement LGBT+ », dit le sociologue Frédéric Martel  », tetu.com,‎ 2020 liepos 26 (ISSN 1265-3578, skaityti archive). Per tuos ketverius metus jai pavyko pasiekti, kad būtų nubalsuota dėl lyčių kvotų įvedimo straipsnio bei įstatymo. Šiuo įstatymu homoseksualiems santykiams nustatyta žemesnė amžiaus riba, tokiu būdu padarant nebaudžiamus homoseksualius santykius tarp vyresnių nei 15 m. asmenų. Baigusi kadenciją, ji tapo Prancūzijos ambasadore prie UNESCO, prisiimdama įsipareigojimus tarptautiniu mastu: įsteigė ATTAC asociaciją ir įsitraukė į Russell Tribunolo dėl Palestinos darbąDélégation permanente de la France auprès de l'UNESCO, « Hommage : Gisèle Halimi et l'UNESCO  », unesco.delegfrance.org, 2020 rugpjūčio 6, skaityti archive..

Mirė 2020 m. liepos 28 d., palikusi visą eilę veikalų, atpasakojančių jos pačius emblemiškiausius teismo procesus bei visą gyvenimą, kaip kad 1988 m. parašytas Apelsinmedžio pienas (Le lait de l’oranger) ar Beatodairiška laisvė (Une farouche liberté), išleista praėjus vos mėnesiui po jos mirties 2020-aisiais.

 Šaltiniai