Sofija Okunevska

Sofija Okunevska (,  – ) – ukrainiečių gydytoja, pedagogė, mokslininkė ir feministė. Ji žinoma dėl to, kad buvo pirmoji moteris Galicijoje, gavusi gimnazijos diplomą ir įgijusi universitetinį išsilavinimą, taip pat pirmoji moteris medicinos daktarė bei pirmoji moteris gydytoja Austrijoje-Vengrijoje.

Pirmoji pradėjo taikyti spindulinę terapiją kovai su vėžiu Galicijoje ir Austrijoje-Vengrijoje. Okunevska organizavo kursus slaugytojoms ir akušerėms, prisidėjo prie pirmosios medikų profesinės sąjungos įkūrimo ir parengė ukrainiečių medicinos terminų žodyną. Be medicinos praktikos Lvove, taip pat dirbo Šveicarijoje, Čekijoje ir Austrijos stovyklose Pirmojo pasaulinio karo metais.

Okunevska buvo svarbi Austrijos-Vengrijos feministinio judėjimo veikėja, gilinosi į literatūros studijas ir kitus įvairius mokslinius tyrimus. Mirė 1926 m. Lvove nuo pūlingo apendicito ir buvo palaidota Lyčiakovo kapinėse.

 Biografija 
Sofija Okunevska gimė 1865 m. gegužės 12 d. Dovžankos kaime, netoli Ternopilio (tuometinė Austrija-Vengrija). Motina mirė 1870 m., todėl ją augino teta. Tuo metu ji susipažino ir susidraugavo su savo pussesere, būsimąja rašytoja Natalija Kobrynska.
kairėje|miniatiūra|239x239px|Sofija Okunevska
1884 m. gavo leidimą laikyti gimnazijos kurso egzaminus, kuriuos 1885 m. puikiai išlaikė Lvovo akademinėje gimnazijoje ir sukėlė sensaciją visoje Galicijoje.

Kadangi Austrijoje-Vengrijoje moterys iki 1900 m. neturėjo teisės studijuoti universitetuose, 1887 m. Okunevska ir jos pusseserė Kobrynska įstojo į universitetą Šveicarijoje. Kobrynska studijavo ekonomiką, o Okunevska mokėsi Ciuricho universiteto Medicinos fakultete.

1887 m. debiutavo literatūroje socialiniu-psichologiniu apsakymu „Smėlis. Smėlis!“ (Пісок. Пісок!) apie miesto gyvenimą. Okunevska, pasivadinusi Jerinos slapyvardžiu, parašė mokslinį tyrimą „Moterų buitinė vergovė vestuvių dainose ir ritualuose“, toliau rengė veikalus „Šeimos vergovė dainose ir vestuvių apeigose“ (Родинна неволя в піснях і обрядах весільних), taip pat pagrindinį moterų almanachą Galicijoje, pavadintą „Pirmasis vainikas“ (Перший вінок).

1896 m. sausį sėkmingai baigė studijas ir tapo pirmąja ukrainiete iš Galicijos, įgijusia medicinos universitetinį išsilavinimą, ir pirmąja Austrijos-Vengrijos moterimi gydytoja. Jos disertacija apie kraujo pokyčius dėl mažakraujystės jai suteikė medicinos daktaro laipsnį.

Ciuriche gydytoja susipažino su studentu Vaclavu Moračevskiu (1865–1950), kilusiu iš Varšuvos, kuris buvo žinomas dėl savo pro ukrainietiškų pažiūrų, ir 1890 m. už jo ištekėjo. 1896 m. vasarį jiems gimė sūnus Jurijus.

1896 m. sausį su vyru grįžo į Galiciją. Jie negalėjo iš karto ten įsidarbinti, nes Austrijos vyriausybė tuo metu nepripažino užsienio diplomų. 1898 m. Okunevska pagimdė dukrą Evą.

Vėliau Moračevskis išvyko į Karlovi Varus, kur atidarė savo privačią praktiką, o Okunevska su vaikais liko Lvove.  1903 m. Okunevska pradėjo dirbti savo pusbrolio daktaro Jevgenijaus Ozarkevičiaus įkurtoje „Liaudies klinikoje“. Ji pasirinko ginekologiją ir tapo pirmąja moterimi ginekologe regione. Čia ji organizavo kursus slaugytojoms ir akušerėms, parengė ukrainietišką medicinos terminų žodyną ir padėjo įkurti „Medicinos komisiją“ – pirmąją gydytojų sąjungą. Buvo pirmoji onkologė Galicijoje ir Austrijoje-Vengrijoje, pradėjusi taikyti spindulinę terapiją vėžiui gydyti. Pirmojo pasaulinio karo metais teikė medicininę pagalbą ukrainiečiams Austrijos stovyklose.

1918 m. prasidėjęs karas tarp ukrainiečių ir lenkų labai paveikė šeimą. Sofija ir Vaclavas išsiskyrė, o po kelių mėnesių, 1919 m., nusižudė jų dukra Eva, kuri siekė išsilavinimo Šveicarijoje ir galėjo tapti pirmąja Ukrainos architekte moterimi. Moračevskis visą likusį gyvenimą nuolat su savimi nešiojosi dukters urną.

Vėliau Okunevska gyveno su sūnumi Jurijumi, jo žmona ir naujagime dukrele iki 1925 m., kol su šeima persikėlė į nuosavą namą. Paskutiniuosius metus praleido Lvove, kur vertėsi nedidele gydytojo praktika. Dalyvavo 1924 m. Lvove įkurtos moterų organizacijos „Ukrainos moterų su aukštuoju išsilavinimu draugija“ susirinkimuose.

1926 m. vasario 24 d. gydytoja mirė ligoninėje nuo sunkaus apendicito ir buvo palaidota Lyčiakovo kapinėse. Vėliau šalia jos buvo palaidoti sūnus Jurijus, dukra Eva, vyras Vaclavas ir anūkė Sofija.

 Išnašos 

 Šaltiniai 

 Вознюк В. О. Велич і сила Софії Окуневської / В. Вознюк // Вознюк В. О. До джерел культури Буковини. — Чернівці, 2002. — С. 53—65; Буковина. — 2000. — 24 травня (№ 138). — С. 1, 3.
 Вознюк В. О. Видатна подруга видатної письменниці: [Софія Окуневська-Марачевська та Ольга Кобилянська] / Володимир Вознюк // Доба. — 2003. — 28 жовтня (ч. 48). — С. 4.
 Врублевська В. В. Шарітка з Рунгу: Біографічний роман про Ольгу Кобилянську. — К. : ВЦ «Академія», 2007. — 512 с. — (Автографи часу).
 Гусар Ю. С.. Видатна подруга видатної письменниці: [Про Софію Окуневську-Морачевську] / Юхим Гусар // Буковинське віче.- 2010. — 7 травня (№ 33). — С. 3.
 Лікар Софія Окуневська (1865—1926 рр.) // Кобилянський С. Д. Історія медицини Буковини: цифри і факти / С. Д. Кобилянський, В. П. Пішак, Б. Я. Дробніс. — Чернівці, 1999. — С. 68.
 Огуй О. Д. Окуневська-Морачевська Софія 
 [Окуневська-Марочевська] // Українська Радянська Енциклопедія (УРЕ). — Київ: Головна редакція української радянської енциклопедії, 1982. — С. 519.
 12 травня — 145 років від дня народження першої жінки-лікаря, доктора медицини Софії-Окуневської-Марачевської (1865—1926) // Пам'ятаймо! (Знаменні та пам'ятні дати Буковини в 2010 р.): бібліографічний покажчик.- Чернівці: Книги — ХХІ, 2009. — С. 170—171.
 «Душею завжди була з Україною…»: до 150-річчя від дня народження С. Окуневської-Морачевської (1865—1926) // Дати і події , 2015, перше півріччя: календар знамен. дат № 1 (5) / Нац. парлам. б-ка України. — Київ, 2014. — С. 123—126.

Kategorija:Ukrainos asmenybės
Kategorija:Gydytojai
Kategorija:Ukrainos rašytojai
Kategorija:Feminizmas