Algirdo žygis į Naugardą (1346)

Algirdo žygis į Naugardą – 1346 m. pradžioje LDK valdovo Algirdo vykdyta surengta kampanija prieš Naugardo respubliką, konkurencija su Maskvos didžiąja kunigaikštyste dėl įtakos Naugarde.

Žygis aprašytas Naugardo kronikoje. Žinomas Naugardo pajėgų vado vardas – posadnikas Ostafijus Dvorianicinas ().Янин В. Л. 1962. p. 186. Užfiksuotas Lietuvos pajėgų judėjimo maršrutas – iš Lietuvos per Šelonę, Pšagą, Lugą, Prochorovo gorodoką ir Opoką.Полное собрание русских летописей. Т. 4. Ч. 1. С. 276; Т. 6. Вып. 1. Стб. 419.

Nuo 1339 m. Naugardas buvo faktinėje Maskvos kontrolėje, nors miesto parlamente (večėje) kovojo dvi frakcijos – viena, siekusi glaudesnių ryšių su Lietuva, kita – palaikiusi Maskvą. Kylant įtampai su Lietuva Naugardo kunigaikštis Vasilijus 1346 m. pradžioje vyko į Maskvą ir prašė Maskvos didžiojo kunigaikčio Simeono Išdidžiojo pagalbos. Netrukus po to Simeonas su kariuomene atvyko į Naugardą ir tokiu būdu susilpnino Lietuvos rėmėjus Naugarde. Po trijų savaičių jis paliko savo atstovus ir išvyko atgal į Maskvą bei pas savo siuzereną į Aukso Ordą.Карамзин Н. М. История Государства Российского: в 12 т. СПб., 1842. Стб. 160;Дубровин Г. Е., Никитинский раскоп в Новгороде 2010 p. 51;

Tuo pasinaudojęs Algirdas surengė žygį. Metraštyje užfiksuota, kad Simeonui atvykus į Naugardą Lietuvą rėmę vietos didikai buvo įvairiai žeminami, kas tapo formalia invazijos priežastimi. Lietuvos pajėgoms pasiekus Šelonės upę Algirdas oficialiai paskelbė karą. Karo paskelbimo laiške Algirdas mini, kad posadnikas Ostafijus jį įžeidė, pavadino šunimi.АНТОНОВИЧ, Владимир, III ОЛЬГЕРД И КЕЙСТУТ 1341–1377, ОЧЕРК ИСТОРИИ ВЕЛИКОГО КНЯЖЕСТВА ЛИТОВСКОГО ДО СМЕРТИ ВЕЛИКОГО КНЯЗЯ ОЛЬГЕРДА

Algirdui nepavyko pasiekti Naugardo, tačiau Lietuvos kariuomenė nusiaubė pietines Naugardo žemes, sugriovė Šelonę ir Lugą. Prochorovo gorodokas ir Opokai sumokėjo išpirką (). Naugardui pavyko sukaupti pajėgas ir užkirsti kelią Lietuvos kariuomenės judėjimui prie Lugos, tačiau didesnis mūšis neįvyko, naugardiečiai pasitraukė.

Iš žygio Lietuvos pajėgos grįžo per Pskovo respublikos teritoriją. Šio žygio metu Pskovo kariauna surengė keletą nedidelių išpuolių.Новгородский поход 1346 / Войны Литвы с русскими княжествами в 1320–1440-х гг.

Dar vykstant konfliktui Naugardo večė (miesto-valstybės taryba) apkaltino karo vadą Ostafijų Dvorianiciną išprovokavus karą, nuteisė jį mirties bausme ir čia pat večėje jį nužudė. Naugardo večėje prolietuviška partija laimėjo ir Naugardas tuoj pat pasiūlė pasirašyti paliaubas. Po paliaubų pasirašymo Lietuvos pajėgos iš karto sugrįžo namo. Kitais metais abi pusės pasirašė taikos sutartį. Jos sąlygomis sustiprėjo Lietuvos įtaka Naugarde, nors jis išliko mažesnė nei Maskvos.

 Išnašos 

 Literatūra 

 АНТОНОВИЧ, Владимир, III ОЛЬГЕРД И КЕЙСТУТ 1341–1377, ОЧЕРК ИСТОРИИ ВЕЛИКОГО КНЯЖЕСТВА ЛИТОВСКОГО ДО СМЕРТИ ВЕЛИКОГО КНЯЗЯ ОЛЬГЕРДА
 НПЛ. С. 358–359;
 Полное собрание русских летописей. Т. 4. Ч. 1. С. 276; Т. 6. Вып. 1. Стб. 419.
 Дубровин Г.Е.  Никитинский раскоп в Новгороде. М. 2010;
 Карамзин Н. М. История Государства Российского: в 12 т. СПб., 1842.
 Янин, В. Л., Новгородские посадники . – М.: Изд-во МГУ, 1962. – 388 p.

Kategorija:LDK mūšiai
Kategorija:Naugardo respublika
Kategorija:Mūšiai Rusijos teritorijoje
Kategorija:1346 metai