Agresijos nusikaltimas

Agresijos nusikaltimas, arba nusikaltimas taikai – valstybės ginkluotos jėgos panaudojimas prieš kitos valstybės suverenitetą, teritorinį vientisumą ar politinę nepriklausomybę. Romos statute agresijos aktais, galinčiais užtraukti asmeninę baudžiamąją atsakomybę, laikomi: karinis įsiveržimas į kitos valstybės teritoriją, karinė okupacija, svetimos valstybės teritorijos aneksija naudojant ginkluotą jėgą, bombardavimas, uostų blokavimas. Agresijos aktas laikomas vadovybės nusikaltimu, kurį gali padaryti tik valstybės agresijos politiką formuojantys, o ne ją vykdantys asmenys.

Agresijos neteisingumo idėja randama teisingo karo teorijoje, kurioje kariauti be pateisinamos priežasties savigynai yra neteisinga. Po Vokietijos invazijos į Sovietų Sąjungą Antrojo pasaulinio karo metais, sovietų teisininkas Aronas Traininas pateikė pirmąjį sėkmingą pasiūlymą kriminalizuoti agresiją. Niurnbergo karinio tribunolo chartija numatė baudžiamąją atsakomybę už agresyvų karą. Kiti Antrojo pasaulinio karo dalyviai buvo teisiami už agresiją Suomijoje, Lenkijoje, Kinijoje, Japonijoje.

Visuotinai pripažįstama, kad agresijos nusikaltimas egzistuoja tarptautinėje paprotinėje teisėje. Apibrėžimus ir sąlygas, kuriomis Tarptautinio Baudžiamojo Teismo jurisdikcijai priklauso šis nusikaltimas, 2010 m. priėmė teismo šalys. Agresija yra baudžiama pagal kai kurių šalių įstatymus; už ją gali būti persekiojama pagal visuotinę jurisdikciją.

Agresija, kartu su genocidu, nusikaltimais žmoniškumui ir karo nusikaltimais, yra vienas sunkiausių tarptautinės baudžiamosios teisės nusikaltimų. 1946 m. ​​Niurnbergo tribunolas nusprendė, kad agresija yra „aukščiausias tarptautinis nusikaltimas“. Agresija pripažįstama nusikaltimu prieš užpultą valstybę, tačiau taip pat gali būti laikoma nusikaltimu prieš asmenis, kurie žuvo ar nukentėjo dėl karo.

 Romos statutas 
 Agresijos apibrėžimas 
Pagal Romos statutą, atnaujintą 2010 m. konferencijoje Kampaloje, agresija – valstybės ginkluotos jėgos panaudojimas prieš kitos valstybės suverenitetą, teritorinę neliečiamybę ir politinę nepriklausomybę arba bet koks kitas ginkluotos jėgos panaudojimas, nesuderinamas su Jungtinių Tautų Chartija. Remiantis 1974 m. gruodžio 14 d. priimta Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucija Nr. 3314 (XXIX), agresija laikoma:

    (a) valstybės ginkluotųjų pajėgų įsiveržimas į kitos valstybės teritoriją; kitos valstybės užpuolimas; svetimos valstybės teritorijos ar jos dalies aneksija naudojant ginkluotą jėgą;
    (b) valstybės ginkluotųjų pajėgų vykdomas kitos valstybės teritorijos bombardavimas arba bet kokio ginklo prieš ją naudojimas;
    (c) kitos valstybės uostų ir krantų blokavimas;
    (d) sausumos, jūros ar oro pajėgų užpuolimas;
    (e) ginkluotųjų pajėgų, pagal susitarimą esančių kitos valstybės teritorijoje, naudojimas nesilaikant susitarimo sąlygų arba ginkluotųjų pajėgų laikymas joje po to, kai susitarimas nebegalioja;
    (f) savos teritorijos suteikimas kitai valstybei, kuri ją naudoja agresijai prieš trečiąją valstybę;
    (g) valstybės ginkluotųjų, nereguliariųjų pajėgų ar samdomosios kariuomenės siuntimas į kitą valstybę.
— 2010 m. priimtos Romos statuto pataisos

 Jurisdikcija 
Tarptautinis Baudžiamasis Teismas gali patraukti baudžiamojon atsakomybėn už agresijos aktą tik tuo atveju, jei agresorė pripažįsta teismo jurisdikciją agresijos nusikaltimui arba yra gavęs JT Saugumo Tarybos kreipimąsi. Kritikai teigia, kad TBT neturėtų traukti baudžiamojon atsakomybėn už agresiją, nes pateisinamas karas yra politinis apsisprendimas, o teismo įsitraukimas gali pakenkti jo teisėtumui.

TBT jurisdikcija agresijai aktyvuota 2018 m. liepos 17 d. po 2/3 šalių sprendimo. 2022 m. 43 šalys buvo ratifikavusios Romos statuto pataisas dėl agresijos nusikaltimo. 

 Išnašos 

 Šaltiniai 

Kategorija:Tarptautinė baudžiamoji teisė
Kategorija:Ginkluotųjų pajėgų teisė