Valdovas

Valdovas (, ) – XVI a. italų diplomato, filosofo ir politikos teoretiko Nikolo Makiavelio instrukcijų naujiems valdovams principu parašytas politinis traktatas. Kūrinys šokiravo daugelį skaitytojų iškelta prielaida, kad amoralūs veiksmai pateisinami, jei jais pasiekiama politinės šlovės.:
„Makiavelis yra vienintelis politinis mąstytojas, kurio vardas tapo visuotinai paplitęs apibūdinant tokią politiką, egzistuojančią ir egzistuosiančią nepriklausomai nuo jo įtakos, politiką, kuri vadovaujasi tik tikslo siekimo sumetimais, kuri naudoja visas priemones, sąžiningas ar nesąžiningas, kad pasiektų savo tikslus, – jos tikslas yra savo šalies ar tėvynės išaukštinimas, – bet taip pat išnaudoja tėvynę politiko, valstybės veikėjo ar savo partijos išaukštinimui.“

Iš Makiavelio susirašinėjimo matyti, kad dar 1513 m. buvo rašoma versija lotynišku pavadinimu De Principatibus („Apie kunigaikštystes“),Tai Makiavelis minėjo Frančeskui Vetori skirtame laiške, rašytame 1513 m. gruodžio 10 d.: . tačiau spausdintinė versija buvo išleista tik 1532 m., praėjus penkeriems metams po autoriaus mirties, leidus Medičių popiežiui Klemensui VII, nors dėl kūrinio, kaip itin prieštaringo, ginčai virė „dar gerokai prieš tai, faktiškai nuo pat pirmojo ‚Valdovo‘ pasirodymo rankraštyje“.

Nors „Valdovas“ buvo parašytas stiliumi, panašiu į tuomet paplitusį specula principum žanro kūrinį, visuotinai sutariama, kad jo būta itin novatoriško. Inovatyvus buvo visų pirma dėl to, kad parašytas ne lotynų, o vietine italų kalba, kuri tapo vis populiaresnė po Dantės „Dieviškosios komedijos“ ir kitų Renesanso literatūros kūrinių pasirodymo. Savo samprotavimus Makiavelis iliustravo pasitelkdamas tuomet žanrui neįprastus klasikinius, biblinius ir viduramžių įvykių palyginimus, tarp jų – žudikišką amžininko Čezarės Bordžijos karjerą.

Kartais teigiama, kad „Valdovas“ yra vienas pirmųjų moderniosios politinės filosofijos kūrinių, kuriame praktinis poveikis laikomas svarbesniu už bet kokį abstraktų idealą. Jo pasaulėžiūra tiesiogiai prieštaravo tuo metu vyravusioms katalikiškoms ir scholastinėms doktrinoms, ypač politikoje ir etikoje.Nors Makiavelis naudojo daug aliuzijų į klasikinius šaltinius, tarp jų nėra įprastos pagarbos Aristoteliui, kurią jo laikais tam tikra prasme rodė bažnyčia. 

Šis trumpas traktatas yra žinomiausias Makiavelio kūrinys, dėl kurio vėliau kilo neigiamas epitetas „makiaveliškas“. Jis netgi prisidėjo prie neigiamų žodžių „politika“ ir „politikas“ konotacijų atspalvio Vakarų šalyse. Savo tematika sutampa su gerokai didesnės apimties „Pašnekesiais apie Livijų“, kurį parašė keleriais metais vėliau. Kitas mažiau žinomas Makiavelio kūrinys, su kuriuo lyginamas „Valdovas“, yra „Kastručio Kastrakanio gyvenimas“, kuriame aprašoma, kaip neseniai gyvenę italai dėl politinių tikslų ėmęsi nusikalstamos veiklos.

Kūrinys išverstas ir į lietuvių kalbą, išleistas 1992 m. ir 2018 m.Niccolò Machiavelli (VLE.lt)

 Šaltiniai 

 Literatūra 


 . Translated and edited by James B. Atkinson and David Sices.



Kategorija:Italų literatūra
Kategorija:Etika
Kategorija:Politinė filosofija