Preanimizmas

Preanimizmas – religijotyros samprata, anot kurios, pradinė religijos forma buvo tikėjimas beasmene dvasine jėga, viešpataujančia pasaulyje (kaip antai mana, manitu, orenda), o ne animizmas. Susiklostė XIX a. pab. – XX a. pr.

Tarp šios koncepcijos proponentų – R. R. Maretas (Anglija), K. Proisas, A. Fyrkantas (Vokietija). Pasak jų, pirmykštis mąstymas gebėjęs suprasti egzistuojant slėpiningas beasmenes gamtos jėgas, tačiau neįstengęs sukurti tokių abstrakcijų, kaip siela, dvasia. Šis mąstymas, preanimizmo šalininkų požiūriu, pasižymi ne intelektualine refleksija, bet tam tikromis emocinėmis būsenomis.Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 307 psl. Kaip savo veikale „Religijos pradžia“ (The Threshold of Religion, 1914 m.) tvirtino R. R. Maretas, tikėjimas mana esąs pirmesnis religijos evoliucijos etapas negu tikėjimas siela.Preanimizmas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2025-02-18.

 Išnašos 

Kategorija:Religinė antropologija