Susivienijimo aktas

Susivienijimo aktas () – 1919 m. sausio 22 d. Sofijos sobore Kyjive pasirašytas susitarimas dėl visuotinio Ukrainos Liaudies Respublikos ir Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos susijungimo į vieningą Ukrainą. Nuo 1999 m. akto pasirašymas kasmet minimas per Ukrainos vienybės dieną. 

 Istorija 
1918 m. sausio 22 d. Ukrainos centrinė taryba paskelbė Ukrainos Liaudies Respubliką (ULR) nepriklausoma, suverenia ukrainiečių tautos valstybe.

1918 m. gruodžio 1 d. Fastive ULR ir Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika (VULR) sudarė sutarimą dėl tolesnio dviejų respublikų susijungimo į vieną valstybę. 1919 m. sausio 3 d. VULR parlamentas Stanislavive jį ratifikavo ir nusiuntė delegaciją derėtis su ULR vyriausybe, o 1919 m. sausio 22 d. Ukrainos direktorija išleido visuotinį aktą, kuriuo paskelbė, kad sukuriama viena ir nepriklausoma Ukraina. Tą pačią dieną apie tai buvo paskelbta Sofijos sobore.

Susitarimu buvo siekiama sukurti vieningą Ukrainos valstybę, kurios ilgai laukė abiejų šalių inteligentija. Visgi susivienijimo aktas buvo laikomas tik simboliniu, nes abi vyriausybės vis dar išlaikė savo atskiras kariuomenes, administracijas ir vyriausybės struktūrą.

Pagal sutartį Galicija turėjo tapti autonomine Ukrainos dalimi.The Moulding of Ukraine:The Constitutional Politics of State Formation Kataryna Wolczuk, Central European University Press, 2001,  (p. 44)

Po to, kai 1919 m. lapkričio 6 d. Ukrainos Galicijos armijos atstovai vienašališkai, neatsižvelgdami į ULR vyriausybės nuomonę, pasirašė Zatkivcų susitarimą su Savanorių armija, susivienijimo aktas buvo de facto denonsuotas. Susitarimu dėl karo veiksmų nutraukimo Galicijos kariuomenė buvo perduota Antono Denikino žinion. 1919 m. lapkričio 17 d. Odesoje, dalyvaujant Pietų Rusijos ginkluotųjų pajėgų Novorosijos srities vadovybei, šie susitarimai buvo dar kartą patvirtinti, o lapkričio 19 d. sutartis buvo ratifikuota Vinicoje ir pradėta įgyvendinti.

1919 m. gruodžio 2 d. Ukrainos Liaudies Respublikos ir Lenkijos atstovai Varšuvoje pasirašė deklaracijos projektą, pagal kurį ULR atidavė Lenkijai Chelmo žemę, Polesę, Palenkę, Vakarų Voluinę ir Rytų Galiciją.Полянський О. Соборність України: територіальний і ментальний аспекти // Вільне життя плюс. — 2017. — № 7 (15847) (27 січ.). — С. 4. — (Право і життя). Šios derybos su lenkais buvo laikomos Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos išdavyste. 1919 m. gruodžio 20 d. Jevhenas Petruševyčius Vienoje sušaukė VULR vyriausybės posėdį, kuriame buvo nuspręsta vienašališkai panaikinti susivienijimo aktą.

Ukrainai nepavyko iškovoti nepriklausomybės, todėl 1920 m. gruodį buvo įkurta Sovietų Sąjungos Ukrainos TSR, apimanti didžiąją dalį Ukrainos Liaudies Respublikos teritorijos. Didžioji Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos dalis tapo Lenkijos dalimi. 1939 m. abiejų buvusių valstybių teritorijos atiteko Ukrainos TSR.Europa World Year Book 2-2004 publication, Routledge, 2004,  (p. 4292)

 71-osios metinės 
1990 m. sausio 21 d., minint 71-ąsias susivienijimo akto pasirašymo metines, daugiau kaip 300 000 ukrainiečių sudarė žmonių grandinę (apie 482 km ilgio) nuo sostinės Kyjivo iki vakarinio Ukrainos miesto Lvovo.Subtelny, p. 576. Šią grandinę – didžiausią viešą demonstraciją Ukrainoje nuo „Glasnost“ pradžios – finansavo Ukrainos liaudies sąjūdis, o ją įkvėpė ankstesniais metais vykęs Baltijos kelias. Pirmą kartą nuo Ukrainos Liaudies Respublikos laikų buvo iškelta mėlyna geltona valstybinė vėliava.

 Dokumento tekstas 
Ukrainos Liaudies Respublikos direktorija

Ukrainos Liaudies Respublikos vardu:

Direktorija informuoja Ukrainos žmones apie didį įvykį mūsų Ukrainos žemės istorijoje.

1919 m. sausio 3 d. Stanislavivo mieste Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos Ukrainos nacionalinė taryba, išreikšdama visų buvusios Austrijos imperijos ukrainiečių valią ir veikdama kaip aukščiausias įstatymų leidėjas, iškilmingai paskelbė Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos susijungimą su Dniepro Ukrainos Liaudies Respublika ir tapimą vieninga suverenia liaudies respublika.

Su dideliu džiaugsmu sveikindama šį istorinį mūsų vakarų brolių žingsnį, Ukrainos Liaudies Respublikos Direktorija nutarė pritarti šiam susijungimui ir įgyvendinti jį 1919 m. sausio 3 d. Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos nutarime nurodytomis sąlygomis.

Nuo šiol šimtmečius atskirtos kadaise vieningos Ukrainos dalys – Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika / Galicija, Bukovina ir Vengrijos Ukraina / ir didžioji Dniepro Ukraina – tapo viena šalimi.

Taip pagaliau išsipildė šimtmečius trukusios svajonės, kuriomis gyveno ir dėl kurių mirė geriausi Ukrainos sūnūs.

Nuo šiol yra Ukrainos Liaudies Respublika, egzistuojanti vieninga ir nepriklausoma.

Ir nuo šiandien, išlaisvinti savo pačių jėgos impulso, ukrainiečiai dabar turi galimybę kurti nepriklausomą ir nedalomą ukrainiečių tautą – visa tai visų Ukrainos žmonių gerovei ir laimei.

Kyjivas, 1919 m. sausio 22 d.

Direktorijai:

(SGD) Volodymyras Viničenka, Ukrainos direktorijos pirmininkas

 Ukrainos vienybės diena 

1999 m. sausio 21 d. Ukrainos prezidentas Leonidas Kučma paskelbė Ukrainos vienybės dieną – valstybinę šventę, kuri kasmet švenčiama sausio 22 d., siekiant pažymėti 1919 m. susitarimo politinę ir istorinę reikšmę.Yanukovych condemns attempts to undermine unity, Kyiv Post (2011-01-11)

2024 m. Ukrainos vienybės dieną prezidentas Volodymyras Zelenskis pasirašė prezidento dekretą „dėl Ukrainos istorinių teritorijų“, kurias dabar kontroliuoja Rusija ir kurios yra už oficialių (tarptautiniu mastu pripažintų) Ukrainos sienų, pavyzdžiui, Kubanės, Belgorodo ir Rostovo sričių, klausimų sprendimo. Į šias teritorijas pretendavo Ukrainos Liaudies Respublikos vyriausybė, o iki holodomoro ir rusifikacijos pastangų XX a. trečiajame dešimtmetyje jose gyveno daug ukrainiečių. Dekrete teigiama, kad Ukraina turėtų siekti „išsaugoti ukrainiečių nacionalinį identitetą“ šiuose Rusijos regionuose.

 Išnašos 

 Šaltiniai 

 Горняк. — 2004. — № 5(12377) (21 січня).
 Капелюшний В. П. Акт Злуки 
 Лавренюк С. «Ой, що в Софійському заграли дзвони, затремтіли…»  // Голос України. — 2017. — № 12 (6517) (21 січ.). — С. 1, 5—6. — (До Дня Соборності України).
 Литвин М., Науменко К. Історія ЗУНР. — Львів : Інститут українознавства НАН України, видавнича фірма «Олір», 1995. — 368 с., іл. — ISBN 5-7707-7867-9.
 Щусь О. Й. Акт Злуки 

Kategorija:Ukrainos istorija
Kategorija:Tarptautinės sutartys