Lietuvos flora

Lietuvos flora - tai Lietuvos teritorijoje natūraliai augančios augmenijos visuma, kuri sudaro apie 2000 rūšių. Ji yra skirstoma į tris klases: savaiminius induočius augalus (1350 rūšių), archeofitus (100 rūšių) ir invazines rūšis (550 rūšių).

 Savaiminiai induočiai augalai 

Lietuvoje natūraliai auga apie 1350 induočių (sėklinių) augalų rūšių, kurios priklauso penkiems augalų skyriams: pataisūnams (Lycopodiophyta), asiūklūnams (Equisetophyta), šertvūnams (Polypodiophyta), pušūnams (Pinophyta) ir magnolijūnams (Magnoliophyta). Pataisūnų skyriui priskiriamos 7 rūšys, asiūklūnų – 8, šertvūnų – 24, pušūnų – 3, o didžiausias rūšių skaičius – apie 1300 – tenka magnolijūnų skyriui, apimančiam žiedinius augalus. Tarp induočių šeimų didžiausia rūšinė įvairovė būdinga astriniams (Asteraceae), migliniams (Poaceae), viksvuoliniams (Cyperaceae) ir erškėtiniams (Rosaceae).

Lietuvos savaiminę florą sudaro tiek autochtoninės, tiek alochtoninės rūšys. Autochtoninės rūšys, kurių Lietuvoje yra nedaug, susiformavo poledynmečiu ir vadinamos neoendemais. Prie jų priskiriamos tokios rūšys kaip baltijinė linažolė (Linaria loeselii), baltijinis pūtelis (Tragopogon heterospermum), Gorskio pūtelis (Tragopogon gorskianus) ir didžioji kelerija (Koeleria grandis). Dauguma kitų savaiminių rūšių atkeliavo į dabartinę Lietuvos teritoriją vėlyvojo pleistoceno ar holoceno laikotarpiuose, kai atsitraukė ledynai. Tokios rūšys laikomos alochtoninėmis. Nors dėl klimato pokyčių dalis rūšių išnyko, kai kurios – vadinamos reliktais – išliko iki šių dienų ir liudija buvusias klimato sąlygas.

Reliktinėms rūšims, susiformavusioms arktinio klimato laikotarpiu, priskiriamas beržas keružis (Betula nana) ir pelkinis vikšris (Juncus stygius). Borealinio klimato laikotarpiu susiformavo ežerinė slepišerė (Isoetes lacustris), ežerinė lobelija (Lobelia dortmanna) ir pražangiažiedė plunksnalapė (Myriophyllum alterniflorum), kurios aptinkamos Šiaurės ir Šiaurės Rytų Lietuvoje. Tuo tarpu šilto subborealinio klimato reliktai, tokie kaip stačioji dirsuolė (Bromopsis erecta), randami tik šalies pietuose. Lietuvoje taip pat gyvuoja apie 30 augalų rūšių, kurių pagrindinis arealas yra kalvotose vietovėse, tačiau paplitimo ribos pasiekia visą šalies teritoriją. Tarp jų minėtinos tokios rūšys kaip paupinė usnis (Cirsium rivulare), auganti pietinėje Lietuvos dalyje, kalninė arnika (Arnica montana), aptinkama pietryčiuose, bei menturinė baltašaknė (Polygonatum verticillatum), randama vakariniuose regionuose.

 Archeofitai 

Žmogaus veikla turi reikšmingą poveikį archeofitų augalijos įvairovei, ypač per buveinių naikinimą. Be to, pastebimas kai kurių vietinių rūšių plitimas antropogeninėse buveinėse – pavyzdžiui, krūminis builis (Anthriscus sylvestris) gausiai paplito upių slėniuose, pievose ir ganyklose. Lietuvoje taip pat žinoma apie 100 archeofitų rūšių. Tai augalai, įsivežti į šalį dar prieš pramonės revoliuciją, daugiausia holoceno laikotarpiu, ir susiję su žemdirbystės plėtra. Daug archeofitų atvyko iš Viduržemio jūros regiono ir Pietvakarių Azijos. Kai kurie iš jų, pavyzdžiui, paprastoji dedešva (Malva neglecta), galėjo būti auginami kaip maistiniai augalai ankstyvuoju žemdirbystės laikotarpiu. Archeofitams būdinga ir specializuotų rūšių grupė – kultūrinių augalų piktžolės, kurių sėklos dažnai panašios į auginamų augalų grūdus. Tarp tokių rūšių minėtina ruginė dirsė (Bromus secalinus), kurios grūdai panašūs į sėjamojo rugio (Secale cereale), taip pat dirvinė raugė (Agrostemma githago) ir dirvinė svidrė (Lolium arvense).

 Invazinės augalų rūšys 

Lietuvoje taip pat užregistruota daugiau kaip 550 invazinių augalų rūšių, kurios skirstomos į atsitiktinai patekusias ir sąmoningai įvežtas, bet sulaukėjusias rūšis. Atsitiktinai į šalį patekusių augalų sėklos dažnai buvo įvežtos su žemės ūkio produktais, iškasenomis, kailiais, vilnomis ar net laivų balastu. XIX–XX a. pradžioje daug tokių sėklų pateko per balastinį gruntą Klaipėdos uoste, kur kai kurios rūšys natūralizavosi, pavyzdžiui, siauralapis šatreinis. Kai kurie augalai, kaip smulkioji drignė ar sibirinė arguzija, buvo atgabenti iš Kaspijos regiono, o daugybė rūšių sėklų iki šiol atkeliauja su importuojamais grūdais. Iš Šiaurės Amerikos atsitiktinai buvo įvežtos dagišlapė grūstė, kietinė ambrozija ir triskiautė ambrozija. Taip pat į šalį buvo sąmoningai įvežti įvairūs dekoratyviniai, vaistiniai, techniniai, pašariniai ar maistiniai augalai, iš kurių dalis išplito gamtoje. Tarp tokių invazinių rūšių minėtini dygliavaisis virkštenis, bitinė sprigė, uosialapis klevas ir raudonasis ąžuolas. Kai kurie, kaip smulkiažiedė sprigė ar rasotasis puikūnas, buvo auginami botanikos soduose.

Ypač sparčiai plintančių invazinių augalų Lietuvoje šiuo metu žinoma apie 70 rūšių. Nors kai kurios, kaip kanadinė konyza, plinta tik pažeistose buveinėse ir vėliau natūraliai išnyksta, dauguma invazinių rūšių daro reikšmingą poveikį vietinei augalijai ir ekosistemoms. Apie 30 rūšių laikomos pavojingomis – jos geba išstumti vietines induočių rūšis. Tarp tokių rūšių yra Sosnovskio barštis ir gausialapis lubinas. Kai kurie augalai, pavyzdžiui, smulkiažiedė galinsoga, tapo atkakliomis pasėlių piktžolėmis, sudarydami ilgalaikį iššūkį žemės ūkiui ir biologinės įvairovės apsaugai.

 Nuorodos 

 Lietuvos flora - Visuotinė lietuvių enciklopedija

Kategorija:Lietuvos flora
Kategorija:Lietuvos gamta
Kategorija:Lietuvos gyvoji gamta