Galienas

Galienas, visas vardas Publijus Licinijus Egnacijus Galienas (Publius Licinius Egnatius Gallienus, ~218–268 m.) – Romos imperatorius, valdęs 253–268 metais. Iki 260 m. valdė kartu su savo tėvu Valerianu.

Imperatoriaus Valeriano ir Egnatijos Marinianos sūnus. 253 m. Valerianui užėmus sostą, Senatas bendravaldžiu paskelbė ir jo sūnų Galieną, nes imperija buvo nuolat puldinėjama, byrėjo, todėl reikėjo dviejų valdovų jai prižiūrėti. Valerianas perėmė rytinės dalies reikalus, o Galienas veikė vakaruose – surengė keletą kampanijų prieš gotus, įsitvirtinusius prie Reino, 258 m. Mediolane nugalėjo alemanus. Tada numalšino Ilyrijoje kilusius Ingenujaus ir Regaliano sukilimus. 260 m. Valerianui patekus į persų karaliaus Šapūro I nelaisvę ir mirus, Galienas tapo vienvaldžiu Romos imperatoriumi. Po to, kai Odaenatas sumušė Šapūrą ir nuvertė Emesoje įsikūrusi sosto uzurpatorių Kvietą, Galienas jį paskyrė visų imperijos rytų valdytoju.

Galieno laikais Romos imperija sparčiai byrėjo – 260 m. atsiskyrė Galija, Ispanija ir Britanija, kur įsitvirtino germanų gentys, rytuose toliau šeimininkavo persai, 268 m. atskilo Palmyra. Galienui faktiškai liko valdyti tik Italija ir Balkanai. Imperiją nuolat puldinėjo gotai, be to, sostą uzurpuoti bandė Aureolas. 268 m. Mediolano apgulties metu, kai Galienas bandė nugalėti sukilusį generolą, sąmokslo metu nužudytas savo karių. Po jo mirties imperatoriumi tapo Klaudijus II.

Galienas gyvendino karines reformas – kariuomenės vadais pradėjo skirti raitelius (vietoj senatorių), suformavo judrųjį rezervinį kavalerijos pulką ir padidino kavalerijos reikšmę. Meno ir literatūros globėjas (ypač rėmė neoplatonizmo pradininką Plotiną).

 Šaltiniai 

Kategorija:Romos imperatoriai