Lūpiniai priebalsiai

Lūpiniai priebalsiai – priebalsiai, tariami arba abiem lūpom (abilūpinė artikuliacija), arba apatinę lūpą liečiant prie viršutinių dantų (lūpų dantinė artikuliacija).Ladefoged, Peter; Maddieson, Ian (1996). The Sounds of the World’s Languages. Oxford: Blackwell. ISBN 0-631-19814-8

Lūpų suapvalinimas, arba labializacija, kaip papildoma artikuliacija gali būti pasitelkta tariant kitų tipų priebalsius, pavyzdžiui, anglų kalbos sulūpintą gomurinį aproksimantą [w].

 Skirstymas 

Lūpiniai priebalsiai skirstomi į du artikuliavimo pogrupius:

 Abilūpinius priebalsius
 Lūpų dantinius priebalsius

Nedaug kalbų lūpinius priebalsius skirsto tik pagal šį kriterijų. Pavyzdžiui, evių kalboje vartojami abiejų tipų pučiamieji. Tačiau daugumai pasaulio kalbų vien pats sulūpinimas yra svarbi foneminė specifikacija.

 Lietuvių kalba 
Lietuvių kalboje vartojami šie lūpiniai priebalsiai: abilūpiniai nosiniai sklandieji [m] ir [mʲ], abilūpiniai sprogstamieji [p], [pʲ] ir [b], [bʲ], lūpų dantiniai sklandieji [v], [vʲ] ir lūpų dantiniai pučiamieji [f], [fʲ]. Priebalsiai [f], [fʲ] lietuvių kalboje pradėti vartoti palyginti neseniai ir sutinkami daugiausia skoliniuose, tarptautiniuose žodžiuose, pavyzdžiui, fabrikas, fonetika, filmas, futbolas.
 Išnašos 

Kategorija:Fonetika
Kategorija:Fonologija