Būsimasis laikas

Būsimasis laikas () – gramatinis laikas, reiškiantis ateities veiksmą. Šį veiksmą galima vertinti įvairiai, nes jis dar nėra patirtas, jis nerealus.

Pagrindinė būsimojo laiko funkcija – konstatuoti būsimą veiksmą: Žiūrės ten mama pro langelį, kai vakaras pievoj garuos.

Apibendrinamasis būsimasis laikas neretai vartojamas kaip būtasis dažninis laikas: Kai apsitaisys, būdavo, Veronika jos pačios išausta rainele, perriš plaukus raudonu kaspinėliu, padabins žaliomis rūtelėmis, prie krūtinės prisisegs gėlės žiedelį ir apsiriš balta skarele, – tai į ją pažvelgus, Dievas žino, kas darydavos ne vieno vaikino širdyje.

Neigiamosios būsimojo laiko formos gali reikšti teigimą: Gal turi, Jankelien, degtinės buteliuką? – nedrąsiai paklausė bernas. – Kur neturėsi geram žmogui! – atsiliepė Jankelienė.

Kitų laikų apsuptyje būsimasis laikas gali nereikšti būsimo veiksmo: Koks didelis ančiukas! Visai nepanašus į kitus! Ar nebus jis tiktai kalakučiukas? Nespėjo nei burtų žodžių pasakyti, arklys kad spirs Šešelgai, ir suvarė visus dantis į gerklę.

Dalis kalbų neturi atskiro būsimojo laiko: pavyzdžiui, Uralo kalbose ateities veiksmus įprasta reikšti esamuoju (arba nebūtuoju) laiku ( 'rytoj eisime į kiną'). Ir lietuvių kalboje esamasis laikas neretai gali būti pavartotas būsimojo laiko reikšme: rytoj važiuoju į Vilnių. Lietuvių kalboje vartojami ir sudėtiniai būsimieji laikai: būsiu atėjęs, būsiu paprašytas, būsiu beateinąs. Dalis kalbų turi tik sudėtines būsimojo laiko formas:  'eisiu',  't. p.'

 Išnašos 

Kategorija:Gramatiniai laikai