Inercinė navigacijos sistema

Inercinė navigacijos sistema (INS; ) – navigacijos įrenginys, kuris naudoja judesio jutiklius (akcelerometrus), sukimosi jutiklius (giroskopus) ir kompiuterį, kuris skaičiuoja padėtį, orientaciją ir momentinį greitį. Dažnai inerciniai jutikliai yra papildomi barometriniu aukščiamačiu, o kartais ir magnetiniais jutikliais (magnetometrais) ar greičio matavimo prietaisais. INS naudojamos mobiliuosiuose robotuose, transporto priemonėse ir kitur, įskaitant: laivuose, orlaiviuose, povandeniniuose laivuose, valdomose raketose ir erdvėlaiviuose.

 Istorija 

Inercinės navigacijos sistemos ištakas galima rasti dar XIX amžiuje: 1852 m. Léon Foucault apibūdino giroskopą, o 1908 m. Max Schuler sukūrė girokompasą. XX amžiaus trečiajame ir ketvirtajame dešimtmetyje Sperry Corporation kurti navigacijos prietaisai rodė padėtį, bet ne greitį ar pagreitį. Pirmoji pilna inercinės navigacijos sistema buvo sukurta vokiečių 1942 m. ir panaudota V-2 raketoje.

 Šaltiniai 

Kategorija:Matavimo prietaisai
Kategorija:Navigacija