Anafora (kalbotyra)

Anafora (iš  'sugrąžinti prie ko nors') – kalbotyros terminas, kuriuo vadinamas pasakymas, interpretuojamas pagal kitą kontekstinį pasakymą (jo antecedentą). Siauresne prasme, anafora – tai vartojimas posakio, kuris priklauso nuo ankstesniojo (antecedento) ir tokiu būdu kontrastuoja su katafora, kuri yra posakis, priklausantis nuo vėlesnio pasakymo (postcedento). Anaforinis žodis vadinamas anaforu. Pavyzdžiui, sakinyje Rita atvažiavo, bet niekas jos nematė įvardis jos yra anaforas, žymintis antecedentą Rita. Sakinyje Iki jos atvažiavimo niekas Ritos nematė įvardis jos nurodo į Ritos, todėl dabar jis yra katafora (ir anafora platesne, bet ne siauresne prasme). Paprastai anafora yra proforma arba kitoks deiksinis (nuo konteksto priklausantis) pasakymas.Tognini-Bonelli (2001:70) rašo, kad „anaforas yra kalbinis vienetas, tame pačiame tekste žymintis referencinį ryšį su kokiu nors kitu kalbiniu vienetu“. Tiek anafora, tiek katafora yra endoforos rūšys, nurodančios ką nors, kas paminėta kitur dialoge ar tekste.

Dėl įvairių priežasčių ir skirtinguose lygmenyse anafora yra svarbi sąvoka: pirma, anafora nurodo, kaip kuriamas ir palaikomas diskursas; antra, anafora sakinio lygmeniu sujungia skirtingus sintaksinius elementus; trečia, anafora yra iššūkis apdorojant natūraliąją kalbą kompiuterinėje lingvistikoje, nes nuorodos nustatymas gali būti sudėtingas; ir ketvirta, anafora iš dalies atskleidžia, kaip kalba suprantama ir apdorojama, o tai svarbu kognityvine psichologija besidominčioms kalbotyros sritims. Šiuos keturis atvejus, dėl ko anafora svarbi kalbotyroje, nurodo McEnery (2000:3).

 Išnašos 

 Literatūra 
 Tognini-Bonelli, E. 2001. Corpus linguistics at work. John Benjamins.
 McEnery, T. 2000. Corpus-based and computational approaches to discourse anaphora. John Benjamins.
Kategorija:Kalbotyra
Kategorija:Semiotika