Boris Pistorius

Borisas Pistoriusas (g. 1960 m. kovo 14 d . Osnabriuke ) – Vokietijos politikas ir teisininkas, Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) aktyvistas, Žemutinės Saksonijos vidaus reikalų ministras Stephano Weilo vyriausybėje, Landtago narys. Nuo 2023 m. Olafo Scholzo vyriausybės gynybos ministras.

 Gyvenimo aprašymas 
Gimė politikų Ursulos Raabe Pistorius﻿ ir Liudviko Pistorius šeimoje . Jo močiutė kilusi iš Vroclavo  . Ursula 1978-1990 m. buvo Žemutinės Saksonijos Landtago narė. Borisas 1978 m. baigė Ernsto Morico-Arndto gimnaziją, Miunsterio ir Osnabriuko universitetuose studijavo politikos mokslus, kurį laiką mokėsi Vakarų katalikiškajame universitete.

1996-2013 m. buvo Osnabriuko miesto tarybos narys, 1999-2002 m. ėjo antrojo burmistro pareigas (šios pareigos atitinka pirmojo pavaduotojo pareigas). Po 2013 m. rinkimų Žemutinėje Saksonijoje Pistorius tapo regiono vidaus reikalų ministru ir lygiagrečiai posėdžiavo Bundesrate.

Derybose dėl ketvirtosios koalicinės kanclerės Angelos Merkel vyriausybės formavimo po 2017 m. federalinių rinkimų Pistorius priklausė vidaus ir teisės klausimų darbo grupei, kuriai vadovavo Thomas de Maiziere, Stefanas Meyeris ir Heiko Maasas. Per 2019 m. SPD vadovybės rinkimus jis kartu su Petra Kepping kandidatavo į partijos pirmininko postą.

1981–1987 m. studijavo teisę Osnabriuko universitete ir Vestfalijos Vilhelmo universitete Miunsteryje. Tuo tarpu studijavo ir Anžė Vakarų katalikiškajame universitete  . 1987 ir 1990 metais išlaikė pirmojo ir antrojo laipsnio valstybinius teisės egzaminus, o 1990 metais pradėjo vykdyti teisininko praktiką  .

1976 m. įstojo į BPD . Buvo asmeninis Gerhardo Glogovskio - Žemutinės Saksonijos vidaus reikalų ministro - patarėjas (1991-1995 m.) ir jo biuro vadovo pavaduotojas (1995-1996 m.) . Nuo 1997 m. vadovavo įvairiems Vėzerio-Emso apygardos administracijos skyriams  . 1996–2013 m. jis buvo Osnabriuko miesto tarybos narys. 1999–2002 metais buvo šio miesto mero pavaduotojas  . 2006 metais jis išrinko šio miestelio meru, gavęs 55,5% paramą ir nugalėjęs savo konkurentą Wolfgangą Griesertą  . Šias pareigas jis ėjo iki 2013 m. Jis taip pat buvo Miunsterio/Osnabriuko oro uosto operatoriaus stebėtojų tarybos narys  . Paskirtas į SPD verslo forumo  patariamąją tarybą ir Robert-Enke-Stiftung  fondo kuratorių tarybą.

2013 m. vasario 19 d., netrukus po tų metų nacionalinių rinkimų, jis buvo paskirtas Stephano Weilo vadovaujamos Žemutinės Saksonijos vyriausybės vidaus reikalų ir sporto ministru. Šias pareigas išlaikė ir vėlesniuose savo kabinetuose, paskirtuose 2017 ir 2022 m.  . 2017 metų rinkimuose pirmą kartą buvo išrinktas į Landtagą, o 2022 metais sėkmingai kandidatavo ir buvo perrinktas  . Jis tapo vienu iš Žemutinės Saksonijos atstovų Bundesrate. Dirbo NATO Parlamentinę Asamblėjoje .

2019 metais kartu su Petra Köpping kandidatavo į partijos pirmininko postą   . Pirmajame balsavimo ture abu užėmė 5 vietą, surinkę 14,6% balsų  .

Atsistatydinus Christine Lambrecht, 2023 m. sausio 17 d. jis buvo paskirtas gynybos ministru kanclerio Olafo Scholzo vyriausybėje  . Šias pareigas jis pradėjo eiti tų metų sausio 19 dieną  .

 Asmeninis gyvenimas 
Santuokoje su Sabine Pistorius turėjo dvi dukteris. 2015 m. mirus Sabine, vėliau jo gyvenimo partnere buvo žurnalistė Doris Schröder-Köpf  . 2019 metais Silesian Landsmanship jam buvo suteiktas Schlesierschild apdovanojimas .

 Išnašos 

Kategorija:Vokietijos teisininkai
Kategorija:Vokietijos landtagų nariai
Kategorija:Vokietijos žemių ministrai
Kategorija:Vokietijos ministrai