Amalrikiečiai

Amalrikiečiai – krikščionybės atskala, gyvavusi XII a. pab. – XIII a. pr. Prancūzijoje. Sekė Amalriko Beniečio idėjomis (iš čia pavadinimas), tačiau už jį buvo dar radikalesni.

Amalrikiečiai tikėjo, kad Dievas ir visata tapatūs (dėl to atmetė transsubstanciaciją), kiekvieną žmogų manė esant panašų į Kristų, kiekviename esąs įsikūnijęs Dievas, kiekvienas mirė ant kryžiaus ir prisikėlė (mistinis panteizmas), galiausiai atmetė esminio skirtumo tarp gėrio ir blogio egzistavimą. Manė, kad Dievas Tėvas valdė senovėje, Dievas Sūnus – pirmuosius dvylika krikščionybės amžių, o gyvenant Amalrikui prasidėjęs Šventosios Dvasios viešpatavimas.Amalricians. Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-04-24.

Amalrikiečiai pasmerkti 1210 m. Paryžiuje ir 1215 m. Laterano IV bažnytiniame susirinkime. Netrukus po to atskala nunyko.

Ši krikščionybės atskala paveikė valdiečius, begardus, begines, XIV a. mistinį panteizmą.Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 17 psl.

 Išnašos 

Kategorija:Krikščioniški judėjimai