Senosios išminties meistrai

Senosios išminties meistrai (), remiantis teosofijos mokymu – tai nušvitę žmonės, kurie pasiekė kitą, po žmogaus einančią, vystymosi stadiją, bet pasirinko likti įsikūnijime, kad padėtų kitiems tiesos ieškotojams. Kartais teosofai juos vadina Adeptais, Mahatmomis arba tiesiog Meistrais. Pirmieji, kas panaudojo šį terminą, buvo teosofai H.P. Blavatskaja, H. Olcott, A. Sinnett. Jie tvirtino, kad savo gyvenime jie buvo sutikę kai kuriuos iš Meistrų.

H. Blavatskaja išpopuliarino Vakaruose Meistrų koncepciją. Iš pradžių visi pranešimai apie juos ėjo asmeniškai iš Blavatskajos. Bet po kelerių metų britų teosofai A. Sinnett ir A. Hume esą pradėjo susirašinėjimą su dviem Adeptais: Kuthumi ir Morija. Šis susirašinėjimas vyko nuo 1880 iki 1885 metų ir tokiu būdu Mahatmų egzistavimo faktas tapo viešas. Laiškų originalai dabar yra saugomi Britų muziejuje Londone ir buvo išleisti atskira knyga „Mahatmų laiškai“.

Senosios išminties Meistrų koncepcija yra sudėtinė platesnės koncepcijos, kurios pavadinimas „Didžioji Baltoji Brolija“, dalis. Didžioji Baltoji Brolija atitinkamai apima ne tik nušvitusius individus (Meistrus), bet ir tuos, kurie pasiekė pakylėjimą - išsilaisvinimą nuo būtinybės persikūnyti, ir dabar yra aukščiausiuose (Pakylėtųjų Valdovų) būties planuose.

 Išnašos 

Kategorija:Teosofija