Šiaurės Atlanto sutartis

Šiaurės Atlanto sutartis () – tarptautinė sutartis, pasirašyta 1949 m. balandžio 4 d. Vašingtone. Ši sutartis tapo NATO įkūrimo teisiniu pagrindu.

Šiaurės Atlanto sutartis, kaip esminė NATO dalis, buvo sukurta JAV norint išvengti per didelio šalių plėtimosi besibaigiant II pasaulinam karui ir skatinant daugiašališkumą Europoje. Tai yra JAV kolektyvinio gynybos su Vakarų Europos šalimis dalis.

Sutartis buvo sukurta galvojant apie pavojų Sovietų Sąjungai užpulti Vakarų Europos šalis.

Pasirašydamos Šiaurės Atlanto sutartį šalys yra „pasiryžusios apsaugoti tautų laisvę, bendrą žmonių paveldą ir civilizaciją, pagrįstą demokratijos, asmens laisvės ir teisinės valstybės principais“.

 Pirmosios narės 
Šios 12 šalių pirmosios pasirašė Šiaurės Atlanto sutartį bei tapo NATO pradininkėmis. Sutartį pasirašė šie šalių vadovai:

  – Ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras Paul-Henri Spaak ir ambasadorius Robert Silvercruys
  – Užsienio reikalų sekretorius Lester B. Pearson ir ambasadorius H. H. Wrong
  – Užsienio reikalų ministras Gustav Rasmussen ir ambasadorius Henrik Kauffmann
  – Užsienio reikalų ministras Robert Schuman ir ambasadorius Henri Bonnet
  – Užsienio reikalų ministras Bjarni Benediktsson ir ambasadorius Thor Thors
  – Užsienio reikalų ministras Carlo Sforza ir ambasadorius Alberto Tarchiani
  – Užsienio reikalų ministras Joseph Bech ir ambasadorius Hugues Le Gallais
  – Užsienio reikalų ministras Dirk Stikker ir ambasadorius Eelco van Kleffens
  – Užsienio reikalų ministras Halvard M. Lange ir ambasadorius Wilhelm von Munthe af Morgenstierne
  – Užsienio reikalų ministras José Caeiro da Mata ir ambasadorius Pedro Teotónio Pereira
  – Užsienio reikalų sekretorius Ernest Bevin ir ambasadorius Oliver Franks
  – JAV valstybės sekretorius Dean Acheson

 Tolimensė plėtra 
Vėliau prisijungė kitos 19 šalių:
 1952: , 
 1955: 
 1982: 
 1999: , , 
 2004: , , , , , , 
 2009: , 
 2017: 
 2020: 
 2023: 

 Pasitraukusios šalys 
Nei viena šalis per istoriją oficialiai nepradėjo pasitraukimo procedūros, tačiau šios šalys tapo nepriklausomos ir nepareiškė noro prisijungti prie NATO:
  (nepriklausomybė nuo JK 1960 m.)
  (nepriklausomybė nuo Prancūzijos 1962 m.)
  (nepriklausomybė nuo JK 1964 m.)

 Sutarties straipsniai 
Iš viso sutartį sudaro 14 straipsnių.The North Atlantic Treaty

 1 straipsnis 
Sutarties 1 straipsnyje teigiama, kad šalys narės „bet kokius tarptautinius ginčus, į kuriuos jos gali būti įtrauktos, sprendžia taikiomis priemonėmis taip, kad nekiltų pavojus tarptautinei taikai ir saugumui bei teisingumui, ir savo tarptautiniuose santykiuose susilaiko nuo grėsmės arba jėgos panaudojimo bet kokiu būdu, nesuderinamu su Jungtinių Tautų tikslais“.

 2 straipsnis 
Sutarties 2 straipsnyje nustatyta, kad „šalys prisidės prie tolesnio taikių ir draugiškų tarptautinių santykių plėtojimo, stiprindamos savo laisvas institucijas, leisdamos geriau suprasti principus, kuriais grindžiamos šios institucijos ir skatindamos stabilumo sąlygas. Jos sieks pašalinti konfliktus savo tarptautinėje ekonominėje politikoje ir skatins ekonominį bendradarbiavimą tarp bet kurių ar visų jų“.

 3 straipsnis 
Sutarties 3 straipsnyje teigiama, kad „Siekdamos veiksmingiau pasiekti šios Sutarties tikslus, Šalys atskirai ir kartu, teikdamos nuolatinę ir veiksmingą savitarpio pagalbą, išlaikys ir plėtos savo individualius ir kolektyvinius gebėjimus priešintis ginkluotam puolimui“.

 4 straipsnis 
4 straipsnis paprastai laikomas pagrindinių NATO operacijų pradžios tašku, todėl jis skirtas ekstremalioms arba skubioms situacijoms. Jis oficialiai ragina konsultuotis kariniais klausimais, kai „kyla grėsmė bet kurios iš šalių teritoriniam vientisumui, politinei nepriklausomybei ar saugumui“.

 5 straipsnis 
Pagrindinė sutarties dalis yra 5 straipsnis. Jo įsipareigojimo sąlyga apibrėžia casus foederis (lot. situacijos sąjungai). Ji įpareigoja kiekvieną valstybę narę laikyti ginkluotą išpuolį prieš vieną valstybę narę 6 straipsnyje apibrėžtose srityse kaip ginkluotą išpuolį prieš jas visas. Po tokio išpuolio kiekviena valstybė narė turi padėti imtis „tokių veiksmų, kuriuos [valstybė narė] laiko būtinais, įskaitant ginkluotosios jėgos panaudojimą, siekiant atkurti ir palaikyti Šiaurės Atlanto zonos saugumą“. Straipsnis buvo pritaikytas tik vieną kartą, bet buvo svarstomas daugeliu kitų atvejų.

Vienintelis istorijoje atvejis, kai buvo pritaikytas 5 sutarties straipsnis, buvo 2001 m. rugsėjo 11 d. atakos.NATO: Key Events (timeline), 2001: "Large-scale terrorist attacks in New York and Washington D.C.—NATO invokes Article 5 for the first time ever and adopts a broader approach to security" Straipsnio aktyvavimas buvo patvirtintas 2001 m. spalio 4 d.

 6 straipsnis 
6 straipsnyje teigiama, kad 5 straipsnis taikomas tik valstybių narių teritorijoms Europoje, Šiaurės Amerikoje, Turkijoje ir saloms Atlanto vandenyne į šiaurę nuo Vėžio atogrąžos.

 7 ir 8 straipsniai 
Esant bet kokiam prieštaravimui kitiems tarptautiniams įsipareigojimams (išskyrus Jungtines Tautas, kurios pagal 7 straipsnį pakeičia NATO) arba dviejų NATO narių karinio konflikto atveju, įsigalioja 8 straipsnis. Tai yra svarbiausia tais atvejais, kai viena narė įsitraukia į karinius veiksmus prieš kitą narę, dėl kurių pažeidusios narės būtų laikomos nesilaikančiais sutarties ir tokiu būdu apsaugant visą NATO.

 9 straipsnis 
Įsteigia Šiaurės Atlanto Tarybą ir tai yra vienintelė NATO institucija, kuriai suteikta teisė tiesiogiai iš šios sutarties. Pagrindinis jos tikslas, kaip nurodyta sutartyje, yra 3 ir 5 straipsnių vykdymas.

 10 straipsnis 
10 straipsnis aprašo procesą, pagal kurį kitos šalys gali prisijungti prie NATO, kai tam vienbalsiai sutinka dabartinės NATO narės. Taip pat naujos NATO šalys gali būti tik iš Europos žemyno.

 11 straipsnis 
11 straipsnyje yra nurodytas pirminės sutarties ratifikavimo procesas.

 12 straipsnis 
12 straipsnyje nurodytas procesas, pagal kurį sutartis gali būti keičiama, jei tokie pakeitimai vis dar turi įtakos Šiaurės Atlanto zonai ir nepažeidžia Jungtinių Tautų Chartijos.

 13 straipsnis 
13 straipsnyje apibrėžiamas procesas, pagal kurį valstybė narė išstoja iš NATO. Tai atliekama valstybei narei įspėjant JAV vyriausybę, kaip sutarties depozitarui, prieš vienerius metus, o ši paskelbia pranešimą kitoms valstybėms narėms.

 14 straipsnis 
14 straipsnyje pažymima, kad oficialios NATO kalbos yra anglų ir prancūzų, ir kad Jungtinių Valstijų vyriausybė paskelbia sutarties kopijas kitoms valstybėms narėms.

 Nuorodos 
Oficialus sutarties tekstas

 Šaltiniai 

Kategorija:NATO
Kategorija:Tarptautinės sutartys