Afrikos padalijimas

Afrikos padalijimas, dar vadinamas Afrikos užkariavimu, buvo septynių Vakarų Europos valstybių įvykdyta invazija, aneksija, padalijimas ir kolonizavimas didžiojoje Afrikos žemyno dalyje per trumpą laiko tarpą (1881–1914 m.), žinomą kaip Naujojo imperializmo laikotarpis. 1870 m. europiečiai formaliai kontroliavo 10 % Afrikos žemyno, o 1914 m. – jau beveik 90 %. Nekolonizuotos liko tik Etiopija (vadinta Abisinija) ir Liberija, nors vėliau Etiopiją užpuls ir penkerius metus, nuo 1936 iki 1941 m., okupuos Italijos karalystė.

Paprastai Afrikos padalijimo pradžia laikoma 1884 m. Berlyno konferencija, reglamentavusi Europos kolonizaciją ir prekybą Afrikoje. Paskutiniame XIX amžiaus ketvirtyje Europos žemyno imperijų viduje buvo daug nesutarimų ir neramumų, dėl to Afrikos žemynas buvo pasidalintas be karų tarp kolonizuojančių Europos tautų.R. Robinson, J. Gallagher and A. Denny, Africa and the Victorians, London, 1965, p. 175. Pačioje XIX a. pab. pereita nuo taip vadinamo „neformalaus imperializmo“ – karinės įtakos ir ekonominio dominavimo – prie tiesioginio valdymo.

Afriką Vakarų Europos valstybės kolonizavo dėl šių dingsčių: norėdamos „civilizuoti“ žemyną („baltųjų našta“ nešti civilizacijąH.R. Cowie, Imperialism and Race Relations. Revised edition, Nelson Publishing, Vol. 5, 1982.), siekdamos išnaikinti ar suvaldyti žemyne paplitusias ligasConquest and Disease or Colonialism and Health? , Gresham College | Lectures and Events. ir norėdamos užtikrinti, kad paisoma vergijos draudimo. Vis dėlto pagrindinėmis priežastimis galima laikyti Vakarų Europos valstybių norą naudoti kolonijas kaip svertą konkuruojant vienai su kita ir patogus priėjimas prie specifinių medžiagų – dramblio kaulo, gumos, palmių aliejaus, kakavos, deimantų, arbatos ir aliuminio.

 Eiga 
Iki 1879 m. 10 % teritorijų Afrikoje buvo kolonizuota, tarp jų Portugalijos kolonizuoti Angola ir Mozambikas, Didžiajai Britanijai priklausanti Kapo kolonija ir Prancūzijos užimtas Alžyras.

XIX a. antrojoje pusėje pirmoji Afriką dalintis pradėjo Britų imperija, pradėję karą prieš Zulų karalystę Pietų Afrikoje ir 1879 m. ją padalinę. 1881 m. ja pasekė Prancūzija, okupuodama Tunisą. Kadangi į Tunisą pretenzijas buvo reiškusi Italija, tai ją paskatino prisijungti prie Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos 1879 m. suformuoto gynybinio aljanso, suformuojant Trilypę sąjungą. XIX a. devintojo dešimtmečio pr. prancūzų keliautojas Pjeras Savornjanas de Braca Kongo baseiną išžvalgė dar XIX a. devintojo dešimtmečio pradžioje, – panašiu metu žvalgybą Belgijos karaliui Leopoldui II vykdė Henris Mortonos Stenlis. 1882 m. ir 1885 m. buvo įkurtos atitinkamai Prancūzų Kongo ir Kongo laisvosios valstybės kolonijos.

1881 m. Didžioji Britanija okupavo Egiptą (autonominę valstybę, priesaika susaistyta su Osmanų imperija) ir taip kartu įgijo Egipto valdomą Sudaną bei dalį Čado, Eritrėjos ir Somalijos žemių. 1871 m. suvienijusi žemes į vieną valstybę, Vokietija taip pat prisidėjo prie Afrikos žemių dalybų 1884 m. paskelbusi Togolandą, Kamerūną ir Pietvakarių Afriką jos saugomomis teritorijomis. Tais pačiais metais Prancūzija okupavo Gvinėją. 1895 m. įkurta Prancūzijos Vakarų Afrika, 1910 m. – Prancūzijos Pusiaujo Afrika.Thomas Pakenham,
The Scramble for Africa: White Man’s Conquest of the Dark Continent from 1876 to 1912 (1991).Robert Aldrich, Greater France: A history of French overseas expansion (1996). 1889 m. prie Europos kolonizatorių mėgino prisijungti ir Rusijos imperija – Tereko kazokai buvo trumpąm užėmę Prancūzijos Somalilende esantį Sagalą.

Italija savo pirmąją koloniją Afrikoje įsteigė Eritrėjoje, po karo 1889 m. konsolidavusi valdžią. 1894 m. Ispanija užkariavo Šiaurės Maroke esančią Melilją.

 Afrikos kolonijos pagal kolonizatorių 

 Belgija 

 Kongo laisvoji valstybė ir Belgijos Kongas (šiandien Kongo Demokratinė Respublika)
 Ruanda-Urundis (apima šiuolaikinę Ruandą ir Burundį, 1922–1962 m.)

 Prancūzija 
 Prancūzijos Vakarų Afrika :
 Mauritanija
 Senegalas
 Albreda (1681–1857 m., dabar priklauso Gambijai)
 Prancūzijos Sudanas (dabar Malis, 1880–1958)
 Prancūzijos Gvinėja (dabar Gvinėja)
 Dramblio Kaulo Krantas
 Nigeris
 Prancūzijos Aukštutinė Volta (dabar Burkina Fasas)
 Prancūzijos Dahomėja (dabar Beninas)
 Prancūzijos Togolandas (1916–1960 m., dabar – Togas)
 Forsados ir Badžibo anklavai (Nigerijos dalis) Prancūzijos Pusiaujo Afrika:
 Gabonas
 Prancūzijos Kamerūnas (1922–1960 m.)
 Prancūzijos Kongas (dabar Kongo Respublika)
 Ubangis Šaris (dabar Centrinės Afrikos Respublika)
 Prancūzijos Čadas (dabar Čadas) Prancūzijos Šiaurės Afrika:
 Prancūzijos Alžyras (1830–1962 m.; nuo 1848 m. buvo administruojamas kaip neatskiriama Prancūzijos dalis)
 Prancūzijos Tuniso protektoratas
 Prancūzijos Maroko protektoratas
 Fecano teritorija (1943–1951) (Po Šarlio de Golio užkariavimo Jungtinių Tautų pervesta administruoti Prancūzijai)
 Egiptas (nuosavybė (1798–1801)) (Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės kondominiumas (1876–1882)) Prancūzijos Rytų Afrika :
 Prancūzų Madagaskaras (dabar Madagaskaras)
 Komorai
 Indijos vandenyne išsibarsčiusios salos
 Prancūzijos Somalilandas (dabar Džibutis)
 Il de Fransas (1715–1810) (dabar Mauricijus)

 Vokietija 

 Vokietijos Kamerūnas (dabar Kamerūnas ir dalis Nigerijos, 1884–1916)
 Vokietijos Rytų Afrika (dabar Ruanda, Burundis ir didžioji Tanzanijos dalis, 1885–1919 m.)
 Vokietijos Pietvakarių Afrika (dabar Namibija, 1884–1915)
 Vokietijos Togolandas (dabar Togas ir rytinė Ganos dalis, 1884–1914)

Po pralaimėjimo Pirmajame pasauliniame kare Vokietijos valdos buvo padalytos tarp Didžiosios Britanijos (gavo dalį vakarų Kamerūno, Tanzaniją, vakarų Togą ir Namibiją), Prancūzijos (gavo didžiąją Kamerūno ir rytų Togo dalį) ir Belgijos (gavo Ruandą ir Burundį).

 Italija 

 Italijos Eritrėja
 Italijos Somalis
 Oltre Giuba 
 Libija
 Italijos Tripolitanija
 Italų Kirenaika
 Italijos Libija 

1936 m. Fašistinė Italija užėmė Etiopija ir prijungusi ją prie Italijos Eritrėjos ir Italijos Somalilando suformavo Italijos Rytų Afriką.

 Portugalija 
 Portugalijos Angola (dabar Angola)
 Žemyninė Angola
 Portugalijos Kongas (dabar – Angolos Kabindos provincija)
 Portugalijos Mozambikas (dabar Mozambikas)
 Portugalijos Gvinėja (dabar Bisau Gvinėja) Portugalijos Žaliasis Kyšulys (dabar Žaliasis Kyšulys)
 Portugalijos San Tomė ir Prinsipė (dabar San Tomė ir Prinsipė)
 San Tomė sala
 Prinsipės sala
 San Žuan Batišta de Ažuda (dabar Uida, Beninas)

 Ispanija 
 Šiaurės Ispanijos Marokas
 Ęauenas
 Jebala
 Kertas
 Lukusasas
 Rifas Ispanijos Vakarų Afrika
 Ifnis
 Pietų Ispanijos Marokas (Džubi kyšulys)
 Ispanijos Sachara (dabar Vakarų Sachara)
 Sagucha el-Hamra
 Rio de Oras Ispanijos Gvinėja (dabar Pusiaujo Gvinėja)
 Biokas
 Rio Munis
 Anobonas

 Jungtinė Karalystė 
Britai pirmiausia buvo suinteresuoti išlaikyti efektyvų susisiekimą su Indija, todėl iš pradžių susidomėjo Egiptu ir Pietų Afrika. Šias sritis užėmus, britų kolonistai, tokie kaip Cecil Rhodes, ketino sukurti Kairo kyšulio geležinkelį ir eksploatuoti mineralinius bei žemės ūkio išteklius. Nilo kontrolė buvo vertinama kaip strateginis pranašumas prekyboje.
 Egiptas
 Britų Kirenaika (1943–1951 m., dabar priklauso Libijai)
 Britų Tripolitanija (1943–1951 m., dabar priklauso Libijai)
 Anglo-Egipto Sudanas (1899–1956)
 Britų Somalilandas (dabar Somalio dalis)
 Britų Rytų Afrika :
 Kenijos kolonija
 Ugandos protektoratas
 Tanzanija :
 Tanganikos teritorija (1919–1961 m.)
 Zanzibaras Britų Mauricijus
 Bečuanalandas (dabar Botsvana)
 Pietų Rodezija (dabar Zimbabvė)
 Šiaurės Rodezija (dabar Zambija)
 Britų Seišeliai
 Britų Pietų Afrika
 Pietų Afrika :
 Transvalio kolonija
 Kyšulio kolonija
 Natalio kolonija
 Oranžinės upės kolonija
 Pietvakarių Afrika (nuo 1915 m., dabar Namibija) Britų Vakarų Afrika
 Gambijos kolonija ir protektoratas
 Britų Siera Leonė
 Kolonijinė Nigerija
 Britų Togolandas (1916–1956 m., šiandien yra Ganos dalis)
 Kamerūnas (1922–1961 m., dabar yra Kamerūno ir Nigerijos dalis)
 Gold Coast (Britų kolonija) (dabar Gana)
 Nyasalandas (dabar Malavis)
 Basutolandas (dabar Lesotas)
 Svazilandas (dabar Esvatinis)
 Šv. Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos salos

 Nepriklausomos valstybės 
Liberija savo nepriklausomybę kolonializmo laikotarpiu išlaikė, nes Europos šalys ją laikė JAV kolonija arba protektoratu. Liberiją įkūrė, kolonizavo, įsteigė ir kontroliavo Amerikos kolonizacijos draugija, privati organizacija, įsteigta siekiant perkelti iš vergijos išvaduotus afroamerikiečius ir Karibų jūros vergus iš JAV ir Karibų jūros salų 1822 m. Liberija paskelbė savo nepriklausomybę nuo Amerikos kolonizacijos draugijos 1847 m. liepos 26 d., tapdama seniausia Afrikos respublika ir antra pagal senumą juodaodžių respublika pasaulyje (po Haičio).

Tuo tarpu Etiopija buvo laikoma Italijos protektoratu, nors šalis su tokiu statusu niekuomet nesutiko, o jos nepriklausomybė nuo Italijos buvo pripažinta po Advos mūšio ir po jo sekusios 1896 m. sudarytos Adis Abebos sutarties. Šalį Benito Musolinio karinės pajėgos buvo okupavusios 1936–1941 m. Etiopija yra seniausia nepriklausoma Afrikos valstybė.

 Galerija 

 Šaltiniai 

 Literatūra 


Kategorija:Europos istorija
Kategorija:Afrikos istorija
Kategorija:Imperializmas
Kategorija:Politinė geografija