François Fénelon

Fransua de Salinjakas de La Motas-Fenelonas (, 1651 m. rugpjūčio 6 d. – 1715 m. sausio 7 d.), arba tiesiog Fransua Fenelonas – prancūzų arkivyskupas, teologas, poetas ir rašytojas, klasicistas, prancūzų filosofinio auklėjamojo romano pradininkas, Mažojo Dofino mokytojas, geriausiai žinomas dėl savo romano „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiai“ (), išleisto 1699 m.

 Biografija 
Fransua Fenelonas gimė 1651 m. rugpjūčio 6 d., Fenelono pilyje. Apie 1672 m. pradėjo studijuoti Sen Siulpiso seminarijoje. 1676 m. šventintas į kunigus, jis buvo paskirtas Naujųjų katalikių () kolegijos vadovu. Fenelonas nepalaikė hugenotų persekiojimo, pradėto Liudvikui XIV 1685 m. spalio 18 d. panaikinus Nanto ediktą, kuris hugenotams užtikrino tikėjimo laisvę. Nors nepalaikė protestantizmo pažiūrų, Fenelonas smerkė priverstinius protestantų atvertimus ir nepakantumą Katalikų bažnyčioje. 1689 m., su Žako Beninio Bosiuė palaikymu buvo paskirtas Burgundijos kunigaikščio Liudviko mokytoju, 1699 m. jam ugdyti parašė auklėjamąjį romaną „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiai“, alegorijomis kritikavusį Liudviko XIV valdymą. Fransua Fenelonas 1693 m. buvo išrinktas į Prancūzų akademiją, o 1695 m. paskirtas Kambrė arkivyskupu. Po nesutarimų su Bosiuė, autoriaus „Šventųjų vidinio gyvenimo maksimų išaiškinimas“ () buvo pasmerktas popiežiaus ir jis buvo ištremtas į savo vyskupiją. Fransua de Salinjakas de La Motas-Fenelonas mirė 1715 m. sausio 7 d., Kambrė.

 Išnašos 

Kategorija:Katalikų arkivyskupai
Kategorija:Prancūzijos rašytojai
Kategorija:Prancūzijos poetai