Apofatinė teologija

Apofatinė teologija (dar apofatiumas, apofazė) – teologija, pagal kurią Dievas esąs nepažinus protu, dėl to jo neįmanoma nusakyti teigiamais apibrėžimais. Dievo prigimtis aiškinama pasitelkiant neigimo, antinomijos, paradokso metodus. Jai priešinga katafatinė teologija. Susiklostė IV a. kaip reakcija į Eunomijų ir kitus mąstytojus, pabrėžusius katafatinę teologiją.Apophatic Theology. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2023-02-23.

Apofatinės teologijos ištakos atsekamos iki atvaizdų draudimo Senajame Testamente, be to, antropomorfizmą atmetė senovės graikų filosofai.apophatic theology. Oxford Reference. .

Apofatinė teologija gilias tradicijas turi Rytų Bažnyčiose. Anot Pseudodionisijo Areopagito, atmetusi visus Dievo įvaizdžius ir idėjas apie jį, siela pasineria į „tamsą, pranokstančią supratimą“, kur „visiškai susivienija su Neapsakomuoju“.

Atitikmuo Vakarų Bažnyčiose – negatyvioji teologija.Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 26 psl.

Apofatinis metodas sutinkamas ir Rytų religinėse tradicijose (hinduizme, budizme, taoizme).

 Išnašos 

Kategorija:Teologija