TSRS tautų tremtys

TSRS tautų tremtys arba SSRS tautų tremtys – 1930–1952 m. laikotarpiu Tarybų Sąjungos vyriausybės, vadovaujamos Josifo Stalino ir vidaus reikalų komisaro Lavrentijaus Berijos, vykdyta politika, kuria priverstinai perkelti (ištremti) įvairių grupių gyventojai. Šiuos veiksmus galima suskirstyti į šias plačias kategorijas: „antisovietinių“ asmenų trėmimai, ištisų tautybių deportacijos, darbo jėgos perkėlimas ir organizuota imigracija siekiant užpildyti etniškai išvalytas teritorijas. Gyventojų išbuožinimas, pradėtas vykdyti dar Lenino, davė precedentą trėmimams klasės pagrindu, 1937 m. korėjiečių deportacija – trėmimams tautybės pagrindu.

Daugeliu atvejų tremties tikslas buvo mažai apgyvendintos atokios vietovės, įskaitant priverstinio darbo stovyklas. Į TSRS gilumą tremti ir užsienio šalių piliečiai. Apskaičiuota, kad iš viso deportacijos paveikė mažiausiai 6 mln. žmonių. 1930–1931 metais ištremta 1,8 mln. buožių, 1 mln. valstiečių ir tautinių mažumų 1932–1939 m., apie 3,5 mln. etninių mažumų 1940–1952 m. 

Sovietiniuose archyvuose užfiksuota 390 000 mirčių dėl prievartinio išbuožinimo ir iki 400 000 mirčių tarp 1940–1949 m. laikotarpio tremtinių. Istorikų skaičiavimais, bendras mirčių skaičius dėl trėmimų siekia 1–1,5 mln. Šiuolaikiniai istorikai šiuos trėmimus linkę klasifikuoti kaip nusikaltimus žmoniškumui, etninį persekiojimą, etninį valymą. Du pragaištingiausi trėmimai, Krymo totorių deportacija ir čečėnų bei ingušų deportacija, buvo pripažinti genocidu Ukrainos ir Europos parlamentų. 1991 m. balandžio 26 d. Rusijos Socialistinės Federacinės Tarybų Respublikos Aukščiausioji Taryba, vadovaujama jos pirmininko Boriso Jelcino, priėmė Represuotų tautų reabilitacijos įstatymą, kurio antras straipsnis pasmerkė visas masines deportacijas kaip „Stalino šmeižimo ir genocido politiką“.

Sovietų Sąjunga taip pat organizuodavo trėmimus okupuotose teritorijose – per trėmimus gyvybių neteko 50 000 Baltijos šalių gyventojų, taip pat tokiu būdu nužudyta 300 000–360 000 vokiečių iš rytinės Europos dalies.Vertreibung und Vertreibungsverbrechen 1945–1978. Bericht des Bundesarchivs vom 28 Mai 1974. Archivalien und ausgewälte Erlebenisberichte, Bonn 1989, pp. 40–41, 46–47, 51–53)

 Mirčių skaičius 
Istorikų skaičiuojama, kad tremčių aukų skaičius svyruoja nuo 800 000  iki 1 500 000.
+Tremties žmonių mirčių skaičius, 1930–1950 m. Grupė Numatomas mirčių skaičius Nuorodos Buožės 1930–1937 m. 389 521  Čečėnai 100 000–400 000 Pohl, J. Otto (1999).  Lenkai 90 000  Korėjiečiai 16 500–40 000    Estai 5 400  Latviai 17 400  Lietuviai 28 000 Suomiai 18 800 Vengrai 15 000–20 000  Karačiajai 13 100–35 000  Pavolgio vokiečiai 42 823–228 800  Kalmukai 12 600–48 000   Ingušai 20 300–23 000  Balkarai 7 600–11 000   Krymo totoriai 34 300–109 956 Allworth, Edward (1998). The Tatars of Crimea: Return to the Homeland: Studies and Documents. Durham: Duke University Press. . LCCN 97019110. OCLC 610947243. pg 6Hall, M. Clement (2014). The Crimea. A very short history. ISBN 978-1-304-97576-8. Meschetijos turkai 12 859–50 000 Jones, Stephen F. (1993). "Meskhetians: Muslim Georgians or Meskhetian Turks? A Community without a Homeland". Refuge. 13 (2): 14–16. IŠ VISO 824 203–1 514 877
Į sąrašą nepatenka keli šimtai tūkstančių vokiečių, deportuotų po Antrojo pasaulinio karo iš okupuotų teritorijų rytinėje Europoje.

 Šaltiniai 

 Bibliografija 





 Taip pat skaitykite 
 Lietuvos gyventojų trėmimai 1940–1953 m.

Kategorija:Bausmės
Kategorija:NKVD
Kategorija:TSRS istorija