Laisvoji Prancūzija

„Laisvoji Prancūzija“ (), nuo 1942 m. liepos – „Kovojanti Prancūzija“ () – Prancūzijos generolo Šarlio de Golio vadovaujamas pasipriešinimo Vokietijos okupacijai judėjimas per Antrąjį pasaulinį karą.Kovojanti Prancūzija. vle.lt. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-08-31.

Judėjimas prasidėjo Didžiojoje Britanijoje (de facto sostinė Londone) ir Prancūzijos kolonijose, vėliau išplito ir pačioje Prancūzijoje. Iš pradžių pasipriešinimo judėjimas buvo karinio, vėliau įgijo politinį pobūdį. „Laisvosios Prancūzijos“ vadovybė bandė veikti kaip prancūzų tautos vadovybė. Vadovaujanti judėjimo institucija – Prancūzijos nacionalinis komitetas, nuo 1943 m. birželio 3 d. – Prancūzijos nacionalinio išsivadavimo komitetas (CFLN).

1940 m. rudenį „Laisvąją Prancūziją“ parėmė Kamerūnas ir Prancūzijos Pusiaujo Afrika, vėliau prisidėjo ir Prancūzijos kolonijos: Naujoji Kaledonija, Prancūzijos Polinezija, Sen Pjeras ir Mikelonas, Naujieji Hebridai. Prancūzijoje „Laisvąją Prancūziją“ rėmė Pasipriešinimo judėjimas. „Laisvosios Prancūzijos“ karinės pajėgos kartu su Sąjungininkais kovėsi Šiaurės Afrikoje (Libijoje ir Egipte), prieš Italijos kariuomenę – Etiopijoje ir Eritrėjoje, prieš Viši Prancūzijos pajėgas – Sirijoje ir Libane. 1943 m. liepą „Laisvąją Prancūziją“ oficialiai pripažino Didžioji Britanija, Jungtinės Amerikos Valstijos ir SSRS. Judėjimo ginkluotosios pajėgos dalyvavo Sąjungininkų invazijoje į Italiją, vėliau – išsilaipinant Normandijoje.

 Šaltiniai 

Kategorija:Prancūzijos istorinės valstybės