Fimozė

Fimozė (gr. φίμωσις – „užmauti“) – būklė, kuomet apyvarpė visiškai ar dalinai negali būti atitraukta nuo varpos galvutės. Dėl šios priežasties gali būti itin sunku šlapintis, kas gali lemti apyvarpės ištinimą, uždegimą ar kitas komplikacijas. Paauglių bei suaugusiųjų atveju varpos sustandėjimas lytiškai susijaudinus gali sukelti ir skausmą.

Jaunų berniukų atveju visiška fimozė yra normalu. Virš 90 % fimozės vaikystėje atvejų išsisprendžia savaime, kuomet berniukui sukanka septyneri metai nors dėl preputialinės sąaugos apyvarpės atsmaukimas tokiame amžiuje būna tik dalinis. Kartais fimozė atsiranda dėl antraeilių priežasčių, tokių kaip randai, kurie gali būti balanito pasekmė.

Įprastai fimozės problema dingsta savaime, sulaukus 18 metų. Bandymai atsmaukti apyvarpę ankstyvaisiais jaunuolio gyvenimo metais nerekomenduotini. Asmenims, kuriems būklė ir toliau negerėja, gali būti skiriamas steroidinis kremas, siekiant atlaisvinti apyvarpės odą. Jeigu minėtas metodas ir skiriami papildomi tempimo pratimai nepasiteisina, neretai rekomenduojamas apipjaustymas. Viena iš potencialių fimozės komplikacijų – parafimozė, kuomet apyvarpės neįmanoma užtraukti ant varpos galvutės.
 Požymiai 
Kūdikystėje apyvarpė būna suaugusi su varpos galvute. Ankstyvoje vaikystėje apyvarpės įprastai neįmanoma atsmaukti, o kai kurie jaunuoliai apyvarpę pilnai gali atitraukti tik sulaukę 18 metų.

Medicinos asociacijos pataria nebandyti atsmaukti kūdikio apyvarpės, siekiant išvengti randų. Kai kurių tyrėjų nuomone, negalėjimas atsmaukti apyvarpės „gali būti laikomas normaliu iki paauglystės įskaitytinai“. Danijos mokslininkų tyrimas atskleidė, jog vidutinis amžius, kuomet galimas pirmasis apyvarpės atitraukimas, yra 10 metų ir 4 mėnesiai.

Kai kurie akademikai mano, kad fimozė yra diagnozuojama per dažnai, nes nesugebama atskirti negalėjimo atsmaukti apyvarpės dėl vystymosi ypatumų nuo patologinės būklės.. Recent Australian statistics with good discussion of ascertainment problems arising from surgical statistics. A review of estimated costs and complications of 3 phimosis treatments (topical steroids, praeputioplasty, and surgical circumcision). The review concludes that topical steroids should be tried first, and praeputioplasty has advantages over surgical circumcision. This article also provides a good discussion of the difficulty distinguishing pathological from physiological phimosis in young children and alleges inflation of phimosis statistics for purposes of securing insurance coverage for post-neonatal circumcision in the United States. Kai kurie tyrėjai fimozės atvejus skirsto į „fiziologinius“ bei „patologinius“, tuo tarpu kiti negalėjimą atitraukti apyvarpę dėl vystymosi priežasčių paprasčiausiai įvardija kaip „neatsitraukiančios apyvarpės“ atvejus.

 Išnašos 

Kategorija:Dauginimosi organai