Rusijos invazija į Rytų Prūsiją

Rusijos invazija į Rytų Prūsiją – Rusijos imperijos karinė operacija Pirmojo pasaulinio karo metu, trukusi 1914 m. rugpjūčio–rugsėjo mėn. Paskelbus karą Vokietijos imperijai, tai buvo ne tik natūralus Rusijos žingsnis, bet ir bandymas sutelkti Vokietijos kariuomenę Rytų fronte, o ne Vakarų fronte. Nors ir turėdama didžiulę skaičiaus persvarą prieš vokiečius, įsiveržusi Rusijos imperijos kariuomenė išskaidė savo pajėgas ir patyrė pralaimėjimus Tanenbergo ir Mozūrijos ežeryno mūšiuose, o tai lėmė visišką strateginį rusų invazijos žlugimą.

 Vokiečių planavimas 
Vokietijos strategija Rusijos atžvilgiu buvo gynybinė nuo 1888 m., kai Vokietijos generalinio štabo viršininkas Helmutas fon Moltkė atsisakė ryžtingo puolimo į Rusijos teritoriją koncepcijos ir pradėjo svarstyti gynybines galimybes. Vokietijos žvalgybos vertinimais, geležinkelių tinklas Lenkijoje rusams leido rinktis tik iš trijų galimybių: vien gynybinė pozicija prieš Vokietiją, puolimas Vyslos upe tiesiai į Berlyną arba įsiveržimas į Rytų Prūsiją su dviem kariuomenėmis – viena nuo Narevo, kita nuo Nemuno. Prancūzijos politinis spaudimas užblokavo pirmąjį variantą, o antrasis variantas buvo kariniu požiūriu nepagrįstas, todėl trečiasis variantas buvo labiausiai tikėtina Rusijos veiksmų kryptis.

1894 m. Alfredas fon Šlyfenas, tuometinis Vokietijos generalinio štabo viršininkas, parengė karo žaidimo scenarijų, atitinkantį 1914 m. Tanenbergo mūšį. Pratybose Rusijos Nemuno armijai užėmus pusę Rytų Prūsijos, vokiečių vadas pasinaudojo tuo, kad Rusijos Narevo ir Nemuno armijos buvo atskirtos, sutelkė savo karius prieš dešinįjį Narevo armijos flangą ir sunaikino visas pajėgas. Pratybų diskusijoje Šlyfenas teigė, kad vokiečiai galėtų nesunkiai įrengti gynybinę liniją už Vyslos, tačiau, atsiradus galimybei sunaikinti visą rusų kariuomenę, reikėtų ja pasinaudoti.

Šlyfeno pirmtako idėja buvo pulti rusus jų mobilizacijos proceso metu ir laukti pastiprinimo iš vakarų, o Šlyfenas numatė mobilią operaciją vidinėmis linijomis naudojant geležinkelius, kad būtų galima sutelkti pajėgas prieš vieną rusų kariuomenę ir ją sunaikinti, kol ji nespės atsitraukti. Todėl 1914 m. kiekvienas vokiečių generalinio štabo karininkas Rytų Prūsijoje žinojo, kaip reaguoti į Rusijos puolimą.

 Kariuomenių palyginimas 
Nors rusų kariuomenė buvo gausesnė už priešą, ji turėjo daug problemų, kurios lėmė jos pralaimėjimą: Rusija tuo metu nebuvo pasirengusi dideliam karui, o jos perginklavimo programa nebuvo baigta,Darby G., Culpin C. The Russian Revolution: Tsarism to Bolshevism, 1861-1924. Longman. 1998. p. 16Martel G. The Month that Changed the World: July 1914. OUP Oxford. 2014. p. 147 apie ką žinojo vokiečiai.Anderson M. S. The Ascendancy of Europe: 1815-1914. Routledge. 2014. p. 57 Daug kareivių nebuvo apmokyti,Keegan, J. The First World War. Vintage Canada. 2000. p. 140 transporto tarnyba buvo labai neefektyvi ir lėtino kariuomenės judėjimą, kariuomenės pajėgos buvo išsibarsčiusios didelėje teritorijoje ir menkai tarpusavyje koordinuotos, todėl priešas galėjo pulti kiekvieną kariuomenės dalį atskirai,Keegan, J. The First World War. Vintage Canada. 2000. pp. 140–142 kaip TanenbergoKeegan, J. The First World War. Vintage Canada. 2000. p. 142ff ar Stalupėnų mūšyje,Buttar, P. Collision of Empires: the War on the Eastern Front in 1914. Osprey. 2014. p. 120, 122 o svarbiausia – žvalgybos technika buvo gerokai prastesnė nei vokiečių, nes trūko žvalgybos padalinių.Keegan, J. The First World War. Vintage Canada. 2000. pp. 144–145 Invazija buvo planuojama skubotai, siekiant kuo greičiau padėti Prancūzijai, ir nebuvo gerai apgalvota.Мерников А., Спектор А., Дорошкевич О., Ликсо В. Полная энциклопедия. Первая мировая война (1914–1918), АСТ, 2014, . p. 40

Vokiečių 8-oji armija taip pat turėjo daug problemų. Pusę jos sudarė naujai pašaukti pagyvenę rezervistai. Vokietijos imperija paskutinį kartą dalyvavo kare 1871 m., o Rusijos imperija – 1905 m., todėl vokiečių kariuomenė neturėjo kovinės patirties, o rusai – turėjo. Tai ypač pasakytina apie karininkus ir vyresniuosius karinės vadovybės narius, Samsonovą ir Renenkampfą, dalyvavusius Rusijos–Japonijos kare. Pačioje karo pradžioje rusai neturėjo problemų dėl ginklų ar šaudmenų trūkumo, jų kariuomenės buvo visiškai aprūpintos šautuvais ir kulkosvaidžiais. Taigi, nedidelė vokiečių kariuomenė, kurios vadai neturėjo šiuolaikinės kovinės patirties ir buvo pusiau sukomplektuota iš paskubomis surinktų rezervistų, turėjo stoti prieš gerokai pranašesnes priešo armijas, turinčias kovinės patirties iš neseniai vykusio karo su Japonija.

 Išnašos 

 Šaltiniai 



 Papildomam skaitymui 





Kategorija:Rytų Prūsija
Kategorija:Pirmasis pasaulinis karas
Kategorija:Rusijos imperijos mūšiai
Kategorija:Vokietijos mūšiai
Kategorija:Mūšiai Kaliningrado srities teritorijoje
Kategorija:1914 metai