Hidžazo armija

Hidžazo armija (), dar žinoma kaip Arabų armija () – karinės pajėgos, sukėlusios Arabų sukilimą per Pirmąjį pasaulinį karą. Hidžazo karalystės šarifas Huseinas bin Ali, 1916 m. paskelbtas „arabų sultonu“,Marshall Cavendish Corporation. History of World War I, Volume 1. Marshall Cavendish Corporation, 2002. Pp. 255. vadovavo Hidžazo armijai, sukilusiai prieš Osmanų imperiją, siekdamas galutinio tikslo – suvienyti arabų tautą nepriklausomoje vyriausybėje.Marshall Cavendish Corporation. History of World War I, Volume 1. Marshall Cavendish Corporation, 2002. Pp. 255 Finansiškai ir kariškai remiamos britų, Huseino pajėgos palaipsniui judėjo į šiaurę per Hidžazą ir, kovodamos kartu su britų kontroliuojamomis Egipto ekspedicinėmis pajėgomis, galiausiai užėmė Damaską. Ten Hidžazo armijos nariai įkūrė trumpalaikę monarchiją, vadinamą Sirijos Arabų karalystę, kuriai vadovavo šarifo Huseino sūnus Faisalas. 

 Pajėgos 
Hidžazo armiją sudarė apie 5 000 reguliariųjų pajėgų ir daug tūkstančių nereguliariųjų pajėgų.Tauber, Eliezer.  The Arab Movements in World War I.  London: Cass, 1993. Daugelis reguliariosios armijos karių buvo buvę Osmanų imperijos kariuomenės nariai arabai, kurie pabėgo ir prisijungė prie Arabų sukilimo. Nereguliariosios pajėgos – tai daugiausia neapmokyti arabai, kurie trumpam prisijungė prie sukilimo, kai kovos vyko netoli jų namų. Kovoms užsitęsus toliau nuo Mekos, daugelis karių iš Mekos apylinkių nusprendė, kad savo vaidmenį atliko, ir grįžo namo. Nuolatinis britų aukso ir ginklų srautas į Hidžazo armijos rankas buvo pagrindinė sukilimo varomoji jėga. Daugelis genčių kariavo už tą, kuris jiems siūlė daugiausia pinigų. Kai kurių genčių vadai sutikdavo kovoti už britus ir priimdavo jų užmokestį bei ginklus, o netrukus po to pradėdavo kovoti už turkus, nes šie pasiūlydavo gentims mokėti daugiau. Šis nepastovumas rodė, kad daugelis genčių buvo suinteresuotos ne arabų vienybe – svarbiausiu šarifo Huseino tikslu, o tiesiog norėjo gauti užmokestį. Nors tai apsunkino Hidžazo armijos padėtį, Faisalo stiprūs derybiniai įgūdžiai įtikino daugelį genčių vadų ir tai suteikė hašimitams paramą, kurios jiems reikėjo, kad galėtų priešintis turkams.Lawrence, T.E. “The Howeitat and their Chiefs”. The Arab Bulletin.  24 July 1917.

 Išnašos 

 Šaltiniai 

 Johnson, Maxwell. “The Arab Bureau and the Arab Revolt: Yanbu' to Aqaba.” Society for Military History. Military Affairs, Vol. 46, No. 4 (1982), p 194–201.
 Karsh, E., et al. “Myth in the Desert, or Not the Great Arab Revolt.” Middle Eastern Studies v. 33 (1997) p 267–312.
 Teitelbaum, Joshua. “Sharif Husayn ibn Ali and the Hashemite vision of the post-Ottoman order: from chieftaincy to suzerainty.” Middle Eastern Studies v. 34 no. 1 (1998) p 103–22.
 Marshall Cavendish Corporation. History of World War I, Volume 1. Marshall Cavendish Corporation, 2002. Pp. 255.

Kategorija:Pirmasis pasaulinis karas
Kategorija:Saudo Arabijos istorija