Nag Hamadžio biblioteka

Nag Hamadžio biblioteka (dar žinoma gnostinių evangelijų ir Chenoboskiono rankraščių vardu) vadinama 1945 m. Nag Hamadžio miestelyje Aukštutiniame Egipte aptikta ankstyvųjų krikščionių ir gnostikų tekstų rinkinys.

Trylika į odą įrištų papiruso kodeksų buvo surasti užkasti užlydytuose molio ąsočiuose. Jas atsitiktinai atrado vietinis žemdirbys Muhamedas al-Samanas (Muhammed al-Samman).Marvin Meyer ir James M. Robinson, The Nag Hammadi Scriptures: The International Edition. HarperOne, 2007. pp 2-3.  Raštus sudaro 52 daugiausia gnostinių krikščionių traktatai, taip pat trys Hermetiniam rinkiniui priklausantys tekstai ir dalinis kiek pakeistas Platono „Valstybės“ vertimas. Įvadą Nag Hamadžio bibliotekai anglų kalba parašiusio religijotyrininko Džeimso Robinsono spėjimu, šie kodeksai galėję priklausyti netoliese buvusiam pachomitų vienuolynui ir buvo užkasti Antanazui Aleksandriečiui savo šventiniame laiške 367 m. pasmerkus nekanoninių tekstų naudojimą. Tekstų atradimas suteikė daug žinių apie ankstyvąją krikščionybę ir gnosticizmą bei padarė įtaką moderniai religijotyrai.

Kodeksai užrašyti koptų kalba. Vienas geriausiai žinomų bibliotekos tekstų – Tomo evangelija, kurioje dialogu pateiktos Jėzaus sentencijos. Ji yra visa išlikusi. Po atradimo mokslininkai pastebėjo, kad šių posakių fragmentai sutampa su 1898 m. Oksirinche atrastaisiais rankraščiais bei atitinka su kitais atrastaisiais ankstyvųjų krikščionių šaltiniais. Manoma, kad Tomo evangelija galėjo būti parašyta II amžiuje, tačiau šaltiniai, kuriais remiasi tekstas, siekia gerokai ankstesnius laikus. Kodeksai datuojami III–IV a.

Nag Hamadžio kodeksai šiuo metu saugomi Koptų muziejuje Kaire, Egipte.
 Atradimas 
1945 m. gruodžio mėnesį Aukštutiniame Egipte, netoli Nag Hamadžio miestelio, vietinis žemdirbys Muhamedas al-Samanas (Muhammed ‘Ali al-Samman) su savo broliu, kasinėdami žemę šalia Džabal al Tarifo uolų, atsitiktinai aptiko beveik metro aukščio raudono molio ąsotį. Indo dangtis buvo sandariai užantspauduotas, tad broliai indą sudaužė, tikėdamiesi rasti lobį. Viduje jie aptiko 13 odinių papiruso kodeksų. Tikėdamiesi pasipelnyti iš atradimo, broliai iš pradžių niekam apie jį nepranešė ir parsinešė rankraščius namo, planuodami juos palaipsniui parduoti. Manoma, kad jų motina sudegino dalį rankraščių, tikėdama, kad jie gali „nešti nelaimes“ ar būti susiję su džinais.Robinson, James M. ed., The Nag Hammadi Library, revised edition. HarperCollins, San Francisco, 1990.

Tačiau Muhamedo al-Samano pasakojimas apie atradimą bėgant laikui keitėsi ir tapo sudėtingesnis. Ankstyvuosiuose pasakojimuose, kuriuos užfiksavo prancūzų koptologas Žanas Doresas (Jean Doresse) 1947–1950 m., istorija buvo paprasta: broliai kasė dirvą žemdirbystei ir rado ąsotį netoli VI dinastijos kapaviečių. Vėliau, 1970-aisiais interviu su amerikiečių religijotyrininku Džeimsu Robinsonu, al-Samanas pridėjo detalių: esą atradimas įvyko per kraujo keršto misiją (vendetą) su kitu klanu, jie kasė šviežią dirvą, rado ąsotį su lavonu ir anglies lova šalia, bijojo džinų, o vėliau misijos metu įvyko kanibalizmas – jie suvalgė priešo širdį. Al-Samano brolis vėliau neigė kai kurias detales, pvz., lavono buvimą ir kanibalizmą. Be to, pasakojimuose keitėsi dalyvių skaičius (nuo dviejų iki aštuonių) ir ąsoties dydis – ankstyvuosiuose versijose jis buvo maždaug 60 cm aukščio, vėliau – didesnis.

Šie neatitikimai sukėlė mokslininkų abejones dėl pasakojimo patikimumo, laikant jį legenda, kuri evoliucionavo bėgant laikui. Kai kurie tyrėjai, pvz., Nicola Denzey Lewis ir Justine Ariel Blount, siūlo alternatyvią versiją: kodeksai galėjo būti rasti ne slepiant biblioteką, o plėšiant kapavietes (grave robbing), nes radimvietė buvo netoli senovės kapinių. Jie galėjo būti laidojimo artefaktai, panašiai kaip Codex Tchacos (su Judo evangelija), rastas šeimos kape 1978 m. Tai paaiškintų, kodėl kai kurie kodeksai turi laidotuvių tematikos tekstų, ir kodėl jie nebuvo rasti vienoje kolekcijoje, o galbūt iš skirtingų kapų. Nepaisant kontroversijų, atradimas laikomas atsitiktiniu ir susijusiu su vietinių gyventojų veikla dykumoje.

1946 m. broliai įsivėlė į konfliktą su kitais musulmonų klanais ir rankraščius paliko saugoti koptų šventikui. Brolių svainis perdavė III kodeksą Koptų muziejui Kaire. Žanas Doresas, suvokęs artefakto reikšmingumą, pirmąkart paminėjo kodeksą savo raštuose 1948 m. Bėgant metams didžioji traktatų dalis per šventiką pateko kipriečiui senienų prekeiviui iš Kairo, o iš ten – į Senienų departamentą, baiminantis, kad bus parduoti už šalies ribų.

Po Egipto revoliucijos 1952 m. tekstai buvo perduoti Kaire įsikūrusiam Koptų muziejui ir paskelbti valstybės nuosavybe. Tuometis muziejaus direktorius Pahoras Labibas buvo suinteresuotas rankraščius saugoti Egipte, jų kilmės šalyje.

Tuo tarpu vienas kodeksas Kaire buvo parduotas belgų senienų kolekcionieriui. Po nesėkmingo bandymo jį parduoti Niujorke ar Paryžiuje, 1951 m. jį įsigijo Ciuriche veikęs Karlo Gustavo Jungo institutas, tarpininkaujant belgų teologui Žiliui Kispeliui (Gilles Quispel). Planuota kodeksą įteikti garsiam psichologui Karlui Gustavui Jungui kaip gimtadienio dovaną. Dėl šios priežasties šis kodeksas dažnai vadinamas Jungo kodeksu ir klasifikuojamas kaip pirmasis rinkinyje.

Po K. Jungo mirties 1961 m. kilo nesutarimų dėl Jungo kodekso priklausomybės. Pergamentai nebuvo perduoti Koptų muziejui iki 1975 m., kuomet buvo išspausdintas pirmas teksto leidimas. Perdavus Jungo kodeksą muziejui, visas rinkinys pagaliau atsidūrė vienoje vietoje: 11 pilnų knygų ir fragmentai iš kitų dviejų, viso apimančių daugiau nei 1000 prirašytų puslapių. Muziejuje jie saugomi iki šiol.(Markschies, Gnosis: An Introduction, 49)

 Fizinės savybės ir kalba 
Nag Hamadžio radinys yra neįkainojamas ne tik turiniu, bet ir knygos istorijos prasme – tai vieni seniausių išlikusių kodeksų (knygos formos rankraščių) pavyzdžių. III–IV a. vykęs perėjimas nuo ritinio prie kodekso buvo revoliucinis posūkis knygrišystės istorijoje.

 Įrišimas: Kodeksai buvo įrišti į lanksčius odinius viršelius. Kad oda išlaikytų formą, viršelių vidus buvo sutvirtintas papiruso „kartonažu“ – suklijuotais senų dokumentų fragmentais. Būtent šiuose fragmentuose rasti kvitai ir laiškai padėjo mokslininkams susieti rankraščius su netoliese veikusiais pachomitų vienuolynais.
 Dialektai: Nors tekstai užrašyti koptų kalba, juose aptinkama dialektų įvairovė. Dauguma tekstų parašyti sahididų (klasikiniu) dialektu, tačiau juose gausu subakhmimic (Likopolio) dialekto pėdsakų, kas padeda tiksliau lokaliuoti tekstų perrašymo vietą Aukštutiniame Egipte.

 Chronologija 

 I–II a. – didžioji dalis Nag Hamadžio bibliotekos tekstų sukurti graikų kalba įvairiose ankstyvosios krikščionybės ir gnosticizmo bendruomenėse, ypač Egipte ir Sirijoje.
 III a. – dalis tekstų perrašomi arba redaguojami, formuojasi skirtingos gnostinių mokyklų tradicijos (valentiniečiai, setijiečiai).
 IV a. pradžia – tekstai išverčiami į koptų kalbą ir perrašomi į papiruso kodeksus.
 367 m. – Atanazas Aleksandrietis savo 39-ajame šventiniame laiške paskelbia Naujojo Testamento kanoną ir pasmerkia nekanoninių tekstų naudojimą.
 IV a. pabaiga – Nag Hamadžio kodeksai sąmoningai paslepiami (greičiausiai vienuolinėje aplinkoje).
 1945 m. – kodeksai atrandami netoli Nag Hamadžio kaimo Aukštutiniame Egipte.
 1950–1975 m. – vyksta rankraščių konservavimas, tyrimai, publikacijos ir vertimai.
 nuo XX a. antros pusės – Nag Hamadžio tekstai tampa vienu svarbiausių ankstyvosios krikščionybės ir gnosticizmo šaltinių.

 Tekstų datavimas ir originalų kilmė 
Dauguma Nag Hamadžio bibliotekos tekstų originaliai buvo sukurti graikų kalba I–III amžiuje, įvairiose ankstyvosios krikščionybės ir gnosticizmo bendruomenėse, ypač Egipte, Sirijoje ir Mažojoje Azijoje. Kodeksuose rasti tekstai yra vėlesnės koptų kalbos kopijos, datuojamos III–IV amžiumi, remiantis paleografiniais tyrimais ir anglies datavimu. Manoma, kad vertimai į koptų kalbą įvyko III amžiuje, kai gnosticizmas plito tarp koptų krikščionių bendruomenių.

Vienas iš labiausiai diskutuojamų tekstų – Tomo evangelija – datuojamas II amžiaus viduriu ar pabaiga, tačiau jos šaltiniai gali siekti I amžiaus pabaigą. Mokslininkai ginčijasi, ar ji priklauso nuo kanoninių evangelijų (pvz., Mato, Morkaus ir Luko), ar yra nepriklausoma tradicija, galimai remdamasi hipotetiniu Q šaltiniu – bendra Jėzaus posakių kolekcija. Kai kurie tyrėjai, kaip Elaine Pagels, teigia, kad Tomo evangelija atspindi ankstyvąją, neortodoksinę Jėzaus mokymo interpretaciją, artimą sinoptinėms evangelijoms, bet be pasakojamosios struktūros.

Kiti tekstai, tokie kaip Jono apokrifas ar Adomo apokalipsė, siejami su II amžiaus gnostinėmis mokyklomis, pvz., setijiečiais ar valentiniečiais. Hermetiniai tekstai (pvz., Diskursas apie aštuntą ir devintą) datuojami II–III amžiumi ir rodo vėlyvosios antikos filosofinės įtakos – neoplatonizmo ir hermetizmo – pėdsakus. Platono „Valstybės“ fragmentas yra adaptuotas vertimas, paveiktas gnostinių idėjų, datuojamas III amžiumi.

Šie datavimai grindžiami stilistiniais palyginimais su kitais ankstyvaisiais krikščioniškais raštais, tokiais kaip Bažnyčios tėvų tekstai ar Oksirincho papirusai. Tačiau tikslus kai kurių tekstų kilmės laikas lieka ginčytinas dėl fragmentiškumo ir vėlesnių redakcijų.

 Turinys ir tematika 
Nag Hamadžio biblioteka nėra vientisas doktrininis rinkinys – ją sudaro skirtingų laikotarpių, žanrų ir teologinių krypčių tekstai. Vis dėlto galima išskirti kelias pagrindines temas ir literatūrinius tipus.

 Pagrindinės teologinės temos 

 Gnozė – išgelbėjimas suvokiamas ne per tikėjimą ar ritualus, bet per vidinį pažinimą (gnozę).
 Demiurgo samprata – pasaulį sukūręs dievas dažnai vaizduojamas kaip žemesnė, neišmani arba net priešiška dieviška būtybė.
 Pleroma ir eonai – aukščiausios dieviškos tikrovės sritys ir emanacijos.
 Sofija – dieviškosios išminties figūra, kurios kritimas dažnai siejamas su materialaus pasaulio atsiradimu.
 Kristaus vaidmuo – Kristus dažniausiai vaizduojamas kaip dangiškas mokytojas ir apreiškėjas, perduodantis slaptą pažinimą.

 Literatūriniai žanrai 

 Evangelijos ir dialogai (pvz., Tomo evangelija, Gelbėtojo dialogas)
 Apokalipsės (pvz., Adomo apokalipsė, Petro apokalipsė)
 Filosofiniai ir kosmologiniai traktatai
 Maldos, himnai ir liturginiai tekstai
 Hermetiniai tekstai, artimi vėlyvajai antikos filosofijai

 Gnostinės kryptys 
Bibliotekoje atsispindi kelių gnostinių mokyklų tradicijos:

 Valentiniečių tekstai – teologiškai sudėtingi, artimi filosofinei spekuliacijai.
 Setijiečių tekstai – mitologiniai, apokaliptiniai, orientuoti į dangišką kilmę.
 Hermetiniai tekstai – susiję su vėlyvąja graikų-egiptiečių filosofine tradicija.

 Hermetiniai ir Platono tekstai Nag Hamadžio bibliotekoje 
Nag Hamadžio biblioteka apima ne tik gnostinius krikščioniškus traktatus, bet ir tekstus, susijusius su vėlyvosios antikos filosofinėmis tradicijomis, ypač hermetizmu ir platoniškomis idėjomis. Šie elementai rodo, kaip gnosticizmas persipynė su graikų-egiptiečių filosofija, ypač Egipte, kur susitiko helenistinės, egiptietiškos ir krikščioniškos įtakos.
 Hermetiniai tekstai 
Hermetiniai tekstai bibliotekoje, tokie kaip Diskursas apie aštuntą ir devintą, Padėkos malda ir Asclepius 21–29 (visi rasti 6-ajame kodekse), priklauso Hermetiniam rinkiniui – pseudepigrafiniams rašiniams, priskiriamiems dieviškajam mokytojui Hermiui Trismegistui. Šie tekstai datuojami II–III amžiumi ir atspindi vėlyvosios antikos mistinę filosofiją, sujungiančią platoniškas, stoicizmo ir egiptietiškos teologijos elementus. Jie aptaria kosmologiją, sielos pakilimą per aukštesnes sferas („aštuntą ir devintą“ – nuoroda į planetines sferas ir dieviškąją sritį) bei dieviškąjį pažinimą (noûs).
Hermetizmo ryšys su gnosticizmu pasireiškia bendromis temomis: abu pabrėžia vidinį pažinimą (gnozė/hermetinis gnōsis), pasaulio kaip iliuzijos sampratą ir sielos grįžimą į dieviškąją pleromą. Gnosticizmas skolinosi iš hermetizmo idėjas apie emanacijas ir hierarchines dieviškąsias esybes, o kai kurie mokslininkai (pvz., Gilles Quispel) teigia, kad hermetizmas galėjo būti tiltu tarp pagoniškos filosofijos ir krikščioniško gnosticizmo. Pavyzdžiui, Diskursas apie aštuntą ir devintą aprašo mistinę ekstazę, panašią į gnostinius regėjimus apie eonus.
 Platono „Valstybės“ fragmentas 
6-ajame kodekse rastas Platono „Valstybės“ fragmentas (578a–579b) yra ne tiesioginis vertimas, o adaptuotas tekstas, paveiktas gnostinių interpretacijų. Originali Platono idėja apie tironą kaip nelaimingą sielą čia galimai perskaityta per gnostinę prizmę: materialus pasaulis kaip kalėjimas, o tironas – demiurgo (klaidingo kūrėjo) simbolis. Tai rodo, kaip gnostikai reinterpretavo klasikinę filosofiją, siekdami paremti savo dualistinę kosmologiją.
Šis fragmentas iliustruoja neoplatonizmo įtaką gnosticizmui. Neoplatonikai, tokie kaip Plotinas (III a.), kritikavo gnostikus savo traktate „Prieš gnostikus“ (Enneados II.9), bet dalijosi idėjomis apie emanacijas, Vieną (hen) ir sielos pakilimą. Nag Hamadžio radinys rodo, kad gnosticizmas buvo dalis platesnio vėlyvosios antikos intelektualinio dialogo, kur platoniškos idėjos (pvz., idėjų pasaulis vs. šešėliai) transformavosi į gnostinius mitus apie pleromą ir materialų pasaulį kaip klaidą.
Šie tekstai pabrėžia Nag Hamadžio bibliotekos eklektiškumą: ji nebuvo grynai krikščioniška ar gnostinė, o atspindėjo sintezės procesą tarp filosofijos ir religijos Egipte IV amžiuje.
 Reikšmė ankstyvajai krikščionybei 
Nag Hamadžio bibliotekos atradimas iš esmės pakeitė ankstyvosios krikščionybės tyrimus. Iki XX a. vidurio gnosticizmo pažinimas daugiausia rėmėsi Bažnyčios Tėvų poleminiais raštais, kuriuose gnostikai vaizduoti kaip ereziniai judėjimai.

Nag Hamadžio tekstai pirmą kartą leido tyrinėti gnosticizmą „iš vidaus“ – per pačių gnostikų sukurtus tekstus. Tai atskleidė, kad II–III a. krikščionybė buvo daug įvairesnė nei vėliau susiformavusi ortodoksija.

Biblioteka parodė, kad:

 gnostinės bendruomenės buvo plačiai paplitusios;
 egzistavo kelios konkuruojančios krikščioniškos tapatybės formos;
 Naujojo Testamento kanonas formavosi palaipsniui, o ne iš karto;
 daugelis „erezijų“ buvo alternatyvios teologinės interpretacijos, o ne marginaliniai judėjimai.

 Mokslinės interpretacijos ir diskusijos 
Nag Hamadžio tekstai sukėlė plačias diskusijas religijotyros ir istorijos moksluose.

Viena svarbiausių diskusijų krypčių – Tomo evangelijos datavimas ir kilmė. Kai kurie mokslininkai teigia, kad ji remiasi ankstyvąja Jėzaus posakių tradicija, galimai nepriklausoma nuo kanoninių evangelijų.

Taip pat diskutuojama:

 ar gnosticizmas buvo krikščionybės atšaka, ar savarankiškas religinis judėjimas;
 kiek gnostiniai tekstai atspindi realias bendruomenes, o kiek – spekuliatyvią teologiją;
 kaip vertinti gnostinius mitus: kaip simbolinius, filosofinius ar liturginius tekstus.

Tyrėjai pabrėžia, kad Nag Hamadžio biblioteka neleidžia vienareikšmiškai apibrėžti „ortodoksijos“ ankstyvojoje krikščionybėje.

 Moderni reikšmė ir kultūrinis poveikis 
Nag Hamadžio bibliotekos atradimas ne tik pakeitė religijotyros tyrimus, bet ir turėjo platų poveikį šiuolaikinei kultūrai, religinėms praktikoms bei visuomenės diskusijoms. Šie tekstai įkvėpė įvairias interpretacijas už akademinių ribų, pradedant populiariąja kultūra ir baigiant alternatyviomis dvasinėmis judėjimais.
 Popkultūra 
Nag Hamadžio tekstai tapo įkvėpimo šaltiniu šiuolaikinei literatūrai ir kinui. Pavyzdžiui, amerikiečių rašytojo Dan Brown romano „Da Vinčio kodas“ (2003 m.) siužetas remiasi gnostinėmis idėjomis, tokiais kaip slaptos žinios apie Jėzaus santykius su Marija Magdaliete, paimtomis iš Pilypo evangelijos. Knyga ir jos ekranizacija (2006 m., rež. Ron Howard) populiarino gnosticizmo temas, tokias kaip slaptos žinios (gnozė) ir alternatyvios krikščionybės istorijos, nors ir su fikciniais elementais. Tai sukėlė plačias diskusijas ir kritikos bangą iš Bažnyčios pusės, kaltinant autorių istorinių faktų iškraipymu. Panašiai, kiti kūriniai, pvz., filmai kaip „Stigmata“ (1999 m.) ar serialai, remiasi gnostinėmis temomis, vaizduojant slaptus tekstus kaip raktą į „tikrąją“ tiesą.
 Feminizmo studijos 
Bibliotekos tekstuose ryškus Sofijos (dieviškosios išminties) vaidmuo, vaizduojamas kaip moteriška dieviškoji figūra, paveikė feministinę teologiją ir religijotyros studijas. Mokslininkės kaip Elaine Pagels savo darbuose (pvz., „The Gnostic Gospels“, 1979 m.) analizuoja, kaip gnostiniuose mituose Sofijos kritimas ir atpirkimas simbolizuoja moteriškos galios slopinimą patriarchalinėse struktūrose. Tai įkvėpė feminizmo judėjimus, kurie mato Nag Hamadžio tekstus kaip įrodymą ankstyvosios krikščionybės lyčių lygybės (pvz., moterų vaidmuo kaip apaštalių Tomo evangelijoje). Šiuolaikinėse studijose, pvz., Rosemary Radford Ruether darbuose, gnosticizmas naudojamas kritikuoti ortodoksinę krikščionybę už moterų marginalizavimą.
 Alternatyvios religijos ir dvasiniai judėjimai 
Nag Hamadžio tekstai įtakojo naująsias religijas ir ezoterines tradicijas. Pvz., jie tapo pagrindu neognosticizmo judėjimams, tokiems kaip Gnostic Church ar Ecclesia Gnostica, kurie remiasi bibliotekos idėjomis apie vidinį pažinimą ir demiurgo koncepciją. Taip pat paveikė New Age judėjimus, kur gnostinės temos integruotos į meditacijos praktikas ar alternatyvią dvasingumą. Kai kurie tyrėjai pastebi, kad tekstai įkvėpė šiuolaikines grupes, ieškančias „autentiškos“ krikščionybės už tradicinių Bažnyčios ribų.
Be to, ne visi Nag Hamadžio tekstai laikomi griežtai gnostiniais. Kai kurie tyrėjai, pvz., Thomas Paterson Brown, teigia, kad Tomo evangelija, Pilypo evangelija ir Tiesos evangelija gali būti vertinami kaip ortodoksiniai ar ne-gnostiniai, remdamiesi jų artumu ankstyvajai krikščionių tradicijai, be ryškių dualizmo elementų. Brownas argumentuoja, kad Tomo evangelija atspindi semitinę Jėzaus mokymo tradiciją, artimą sinoptinėms evangelijoms, o ne gnostiniams mitams. Šie debatai rodo, kad biblioteka nėra vienalytė, o jos interpretacijos varijuoja.

 Vertimai 
Nors Jungo kodeksu pavadintas kodeksas buvo dalinai išverstas dar 1956 m. bei buvo planuojama faksimilė, dėl Sueco krizės vertimas išspausdintas nebuvo.

Situacija pasikeitė 1966 m. Mesinos kongreso metu Italijoje. Šioje konferencijoje, kurios tikslas buvo rasti konsensusą dėl gnosticizmo traktavimo, religijotyrininkas Džeimsas M. Robinsonas subūrė vertėjų ir redaktorių grupę, kurios tikslas buvo išleisti dvikalbį Nag Hamadžio kodeksų rinkinį anglų kalba bendradarbiaujant su Antikos ir krikščionybės institutu Klermonto Universitete Klermonte Kalifornijoje.

Vėliau prie vertimų ženkliai prisidėjo Rytų Vokietijos mokslininkai.

Didelį vaidmenį viešinant rankraščius suvaidino UNESCO. 1970 m. suformuota tarptautinė komisija padėjo užbaigti vadinamąjį „akademinį monopolį“, kai tik maža grupė mokslininkų turėjo prieigą prie originalų. 1972–1984 m. UNESCO pastangomis buvo išleistas pilnas faksimilinis leidimas (The Facsimile Edition of the Nag Hammadi Codices), leidęs viso pasaulio tyrėjams analizuoti tekstų fotografijas.

 Vertimai į lietuvių kalbą 
Lietuvoje Nag Hamadžio bibliotekos tekstai ilgą laiką buvo pažįstami tik iš fragmentiškų vertimų. Kai kuriuos tekstus  anksčiau buvo išvertę ir publikavo Petras Račius (Tomo evangeliją), Sigitas Geda, Lidija Šimkutė-Pocius, Tomas Girdzijauskas.

Tiesiogiai iš koptų kalbos dalį tekstų išvertė koptologė Gražina Kelmelytė-Ratniece.

Nuo 2026 m. sausio mėnesio Vikišaltiniuose tapo prieinamas pilnas Nag Hamadžio bibliotekos rinkinys lietuvių kalba. Šį projektą sudaro:

 Petro Račiaus, Tomo Girdzijausko, Lidijos Šimkutės-Pocius ir Vestos Liepaitės vertimai, redakcijos bei atviri, nuolat tobulinami tekstai.
 Rankraštiniai ir archyviniai vertimai, kurie pirmą kartą buvo susisteminti į vieningą skaitmeninį korpusą.

 Kodeksai 


Nag Hamadžio bibliotekoje kai kurie tekstai dubliuojasi skirtinguose kodeksuose, pvz., Jono apokrifas randamas 2-ajame, 3-iajame ir 4-ajame kodeksuose, o Didžiosios nematomos dvasios šventoji knyga – 3-iajame ir 4-ajame. Žemiau pateikiamas kodeksų ir juose esančių tekstų sąrašas su trumpais aprašymais svarbiausiems iš jų, siekiant padėti skaitytojams suprasti turinį.

 1-asis kodeksas (dar žinomas kaip Jungo kodeksas):
 Apaštalo Pauliaus malda – trumpa malda, priskiriama apaštalui Pauliui, pabrėžianti dieviškąją malonę ir pažinimą.
 Jokūbo apokrifas (dar žinomas Slaptosios Jokūbo knygos pavadinimu) – slaptas dialogas tarp Jėzaus ir Jokūbo, aptariantis prisikėlimą ir gnozės svarbą.
 Tiesos evangelija – valentinietiškas traktatas, aprašantis dieviškąją pleromą, eonus ir išgelbėjimą per pažinimą.
 Traktatas apie prisikėlimą – laiško forma parašytas tekstas, aiškinantis prisikėlimą kaip dvasinį, o ne kūnišką procesą.
 Trijų dalių traktatas – filosofinis traktatas, skirstomas į tris dalis, aptariantis kosmologiją, antropologiją ir soteriologiją valentinietiškoje perspektyvoje.

 2-asis kodeksas:
 Jono apokrifas – kosmologinis mitas apie demiurgą (pasaulio kūrėją), aukštesnes dieviškąsias esybes ir žmonijos kilmę, vaizduojantis pasaulį kaip klaidingą kūrinį.
 Tomo evangelija, posakių evangelija – rinkinys iš 114 Jėzaus posakių, pateiktų be pasakojamosios struktūros, akcentuojantis vidinį pažinimą ir karalystę kaip vidinę būseną.
 Pilypo evangelija – gnostinis tekstas, aptariantis sakramentus, santuoką ir Jėzaus santykius su Marija Magdaliete, pabrėžiantis dvasinę vienybę.
 Archonų hipostazė – mitologinis pasakojimas apie archonus (valdovus), pasaulio kūrimą ir žmonijos kovą už laisvę nuo materialaus pasaulio.
 Apie pasaulio tvarką – traktatas, analizuojantis pasaulio kilmę, likimą ir dieviškąją providenciją.
 Sielos egzegezė – alegorinis sielos kelionės aprašymas, remiantis Odisėjo mitu, kaip sielos grįžimą į dieviškąją sferą.
 Besivaržančio Tomo knyga – dialogas tarp Jėzaus ir Tomo, aptariantis asketizmą, kūno ir dvasios konfliktą.

 3-asis kodeksas:
 Jono apokrifas (dubliavimasis su 2-uoju ir 4-uoju kodeksais)
 Didžiosios nematomos dvasios šventoji knyga, dar vadinama Egiptiečių koptine evangelija – setijietiškas tekstas, aprašantis kosmogoniją, Seto vaidmenį ir žmonijos išgelbėjimą.
 Palaimintasis Eugnostas – filosofinis laiškas, aiškinantis dieviškąją pleromą ir eonus, be aiškaus krikščioniško konteksto.
 Jėzaus Kristaus sofija – dialogas apie Sofiją (išmintį), jos kritimą ir atpirkimą, susijęs su Eugnostu.
 Išgelbėtojo dialogas – Jėzaus pokalbis su mokiniais apie kosmologiją ir išgelbėjimą prieš nukryžiavimą.

 4-asis kodeksas:
 Jono apokrifas (dubliavimasis su 2-uoju ir 3-iuoju kodeksais)
 Didžiosios nematomos dvasios šventoji knyga, dar vadinama Egiptiečių koptine evangelija (dubliavimasis su 3-iuoju kodeksu)

 5-asis kodeksas:
 Eugnostas Palaimintasis (dubliavimasis su 3-iuoju kodeksu)
 Pauliaus apokalipsė – apokaliptinis regėjimas, kuriame Paulius keliauja per dangus ir mato sielų likimus.
 Pirmoji Jokūbo apokalipsė – Jokūbo regėjimas apie dangaus hierarchiją ir gnozės paslaptis.
 Antroji Jokūbo apokalipsė – tęsinys, aptariantis kankinystę ir dvasinį pakilimą.
 Adomo apokalipsė – apokaliptinis pasakojimas apie Adomo regėjimus, dangiškąją kilmę ir žmonijos likimą po kritimo.

 6-asis kodeksas:
 Petro ir dvylikos darbai – pasakojimas apie Petro kelionę ir susitikimus su alegorinėmis figūromis, simbolizuojančiais dvasinę kelionę.
 Griaustinis, tobulas protas – poetinis monologas, priskiriamas moteriškai dieviškajai figūrai, tyrinėjantis paradoksus ir tapatybę.
 Patikimas mokymas – traktatas apie sielos prigimtį, asketizmą ir išgelbėjimą.
 Mūsų didžiosios galios koncepcija – mitologinis tekstas apie didžiąją galią, pasaulio ciklus ir Kristaus vaidmenį.
 Valstybė, parašyta Platono, – nors originali versija negnostinė, Nag Hamadžio bibliotekoje rastas tekstas smarkiai paveiktas tuomečių gnostinių koncepcijų, adaptuotas su gnostinėmis interpretacijomis.
 Diskursas apie aštuntą ir devintą – hermetų traktatas, aprašantis mistinę kelionę per aukštesnes sferas.
 Padėkos malda (su ranka parašytu rašteliu) – hermetų malda, dėkojanti už dieviškąjį pažinimą.
 Asclepius 21–29 – dar vienas hermetų traktatas, aptariantis kosmologiją ir magiją.

 7-asis kodeksas:
 Šemo parafrazė – mitinis pasakojimas apie Šemą, kaip žmonijos protėvį, ir pasaulio kūrimą.
 Antrasis Didžiojo Seto traktatas – setijietiškas traktatas apie Setą, demiurgą ir išgelbėjimą.
 Gnostinė Petro apokalipsė – Petro regėjimas apie krikščionybės ateitį ir erezijas.
 Silvano mokymas – etinis traktatas, įkvėptas stoicizmo, apie dorybę ir protą.
 Trys Seto stelos – himnai ir maldos, priskiriamos Setui, šlovinantys dieviškąją šviesą.

 8-asis kodeksas:
 Zostrianos – apokaliptinis tekstas apie Zostriano kelionę per eonus ir dieviškąjį pažinimą.
 Petro laiškas Pilypui – laiškas, aptariantis Jėzaus autoritetą ir gnozės svarbą.

 9-asis kodeksas:
 Melchizedekas – tekstas apie Melchizedeką kaip aukštąjį kunigą ir Kristaus prototipą.
 Norėjos mintis – mitas apie Norėją, kaip moterišką figūrą, kovojančią su archonais.
 Tiesos liudijimas – poleminis traktatas prieš ortodoksinę krikščionybę.

 10-asis kodeksas:
 Marsanes – pranašystės ir regėjimai apie kosmologiją ir sielos pakilimą.

 11-asis kodeksas:
 Žinojimo interpretavimas – traktatas apie gnozės aiškinimą ir bendruomenės vaidmenį.
 Valentiniečių ekspozicija, Apie patepimą, Apie krikštą (A ir B) ir Apie eucharistiją (A ir B) – valentinietiški tekstai apie sakramentus ir jų dvasinę prasmę.
 Alogenas – apokaliptinis regėjimas apie svetimąjį (allogenes), keliaujantį per dieviškąsias sferas.
 Hipsifronas – fragmentiškas tekstas apie aukštąjį protą ir kosmologiją.

 12-asis kodeksas:
 Seksto sentencijos – sentencijų rinkinys, įkvėptas pitagorizmo, apie dvasinį tobulėjimą.
 Tiesos evangelija (dubliavimasis su 1-uoju kodeksu)
 Fragmentai – įvairūs neišlikę fragmentai.

 13-asis kodeksas:
 Trimorfinė protenoja – mitas apie trimorfę protėvę, kosmogoniją ir žmonijos kilmę.
 Apie pasaulio tvarką (dubliavimasis su 2-uoju kodeksu)

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Nag Hamadžio biblioteka – Gnostikų bendruomenės bibliotekos pateikti pilni tekstai (anglų k.)
 Nag_Hammadi_biblioteka - Pilnas lietuviškas vertimas

Kategorija:Gnosticizmas
Kategorija:Ankstyvoji krikščionybė
Kategorija:Egiptas
Kategorija:Rankraščiai