Vittore Pisani

Vitorė Pizanis (, 1899 m. vasario 23 d. Roma, Italijos karalystė – 1990 m. gruodžio 22 d. Komas, Italija) – italų kalbininkas, indoeuropeistas. 

 Biografija 
 Studijos 
Nors V. Pizanis baigė realinę gimnaziją,Vittore Pisani (Roma 1899-Como 1990), p. 216. t. y. jis negavo reikalingo klasikinio paruošimo (savarankiškai studijavo senąją graikų kalbą ir kalbotyrą),Carlo Alberto Mastrelli, In memoria di Vittore Pisani, p. 5. 1916 m. jis įstojo į Romos La Sapiencos universiteto filologijos fakultetą, kuriame mokėsi klasikinės filologijos, o 1921 m. šį fakultetą baigė, apgynęs diplominį darbą Euripido „Elena“.Vittore Pisani, Elena e il suo ΕΙΔΩΛΟΝ, в «Rivista di Filologia e di istruzione classica», 56, 1928, pp. 491—99. Baigęs universitetą savarankiškai studijavo sanskritą, o 1923 m., draugo sanskritologo patartas, Romos antikvarinėje parduotuvėje nusipirko indoeuropeistikos pagrindėjo F. Bopo veikalą „Vergleichende Grammatik“ (). Taip jis gavo indoeuropeistikos pagrindus ir pradėjo tirti indoeuropiečių kalbas.

 Mokslinė ir tiriamoji veikla 
1930 m. V. Pizanis tapo kalbotyros dėstytoju, 1933 m. – Florencijos universitete klasikinių kalbų lyginamosios istorijos neetatiniu dėstytoju, 1935 m. – neetatiniu dėstytoju Kaljaryje, ir galiausiai nuo 1938 iki 1964 m. – etatiniu dėstytoju Milano universitete; nuo 1939 m. – Lombardijos mokslo ir literatūros instituto narys korespondentas, 1952 m. – tikrasis jo narys. 1946 m. įsteigė žurnalą „Paideia“, o kitais metais įkūrė Milano kalbotyros draugiją. 1969 m. tapo Nacionalinės dei Linčei akademijos nariu korespondentu. Italijos enciklopedijoje prisidėjo prie straipsnių apie kalbotyrą.Giovanni Gentile, Giovanni Gentile e il Senato: carteggio, 1895–1944,  1985 m. apdovanotas Feltrinelio premija už nuopelnus filologijos ir kalbotyros srityje.

Indoeuropeistikos veikaluose gausiai rėmėsi ir lietuvių kalbos duomenimis. Straipsniuose nagrinėjo lietuvių kalbos istorinės gramatikos, etimologijos, santykių su kitomis kalbomis klausimus, dalis straipsnių paskelbti lietuvių ir latvių kalbotyros leidiniuose. Tyrė baltų mitologijos ir senovės religijos problemas. Italų spaudoje parašė daugybę baltistikos veikalų recenzijų. Iškėlė teoriją, kad slavų kalbos yra kilusios iš paribinių baltų dialektų, kontaktavusių su iranėnų kalbomis.

V. Pizanis mirė Šv. Onos ligoninėje Kome 1990 m. gruodžio 22 d., būdamas seniausias tuometinis italų kalbininkas.

 Bibliografija 
 Grammatica dell’antico indiano (1930—1933)
 Geolinguistica e indoeuropeo (1939)
 Storia delle letterature antiche dell’India (1954)
 Indoeuropeo ed Europa (1974)
 Lingue preromane d’Italia: origini e fortune (1978)
 Lezioni sul lessico inglese, Paideia Editrice, Brescia, 1967, 1976 (antrasis leidimas)
 Manuale storico della lingua greca, Paideia Editrice, Brescia, 1973, 1947 (pirmasis leidimas)

 Išnašos 

 Literatūra 
 Vittore Pisani (Roma 1899-Como 1990), nekrologas žurnale „Kratylos“, Nr. 35-6 (1990).
 Carlo Alberto Mastrelli In memoria di Vittore Pisani, „Archivio glottologico italiano“, LXXVII (1992).
 Giovanni Gentile Giovanni Gentile e il Senato: carteggio, 1895—1944, a cura di Emilia Campochiaro, Lucia Pasquini, Alessandra Millozzi, Rubbettino, 2004.

 Nuorodos 
 V. Pizanio biografija, „Dizionario Biografico degli Italiani Treccani“

Kategorija:Italijos kalbininkai