Port Artūras (Tasmanija)

Port Artūras () – miestelis Australijoje, Tasmanijos salos pietryčiuose, 97 km į pietryčius nuo valstijos sostinės Hobarto. Išvystytas turizmo sektorius - kasmet sulaukiama 250 tūkst. turistų. 2016 m. turėjo 251  gyventoją, 2006 m. – 499 gyv. 
miniatiūra|220px|left|Port Artūras
miniatiūra|220px|left|Kalėjimo bažnyčia
miniatiūra|220px|left|Kalėjimo viduje
miniatiūra|220px|left|Kapinės

 Paveldas 

Port Artūre stovi vienas žinomiausių buvusių Australijos kalėjimų, kuris nuo 2010 m. yra saugomas UNESCO paveldo objektas (kaip su Australijos nuteistųjų kolonijomis susijusių objektų dalis). Jis atspindi Europos kolonijų kūrimąsi ir stiprėjimą, tame tarpe ir dėka ištremtų nuteistųjų prievartinio darbo.

 Istorija 

Gyvenvietė buvo pavadinta salos gubernatoriaus George Arthur (1784–1854) garbei. Pirmieji atvykėliai čia įsikūrė 1830 m. Jau nuo 1833 m. pradėjo veikti nuteistųjų kolonija, kurioje katorgininkams buvo sudarytos vienos sunkiausių sąlygų tarp panašių to meto institucijų. Iki 1853 m. čia laikyti sunkiausi britų nusikaltėliai, kurie buvo padarę pakartotinius nusikaltimus po to, kai jie atvyko į Australiją. Čia atsiųsdavo maištininkus iš kitų kolonijų. Be to, Port Artūras buvo įvedęs keletą griežčiausių saugumo priemonių Britų imperijos bausmių sistemoje, buvo laikomas neįveikiamu pabėgimui. Kalėjimas gyvavo iki 1877 m.

Tačiau bandymų pabėgti iš jo buvo. Tarp jų – Martin Cash su kitais dviem kaliniais, tapęs australų bestselerio herojumi. Liūdnai pagarsėjo incidentas su kažkokiu George "Billy" Hunt, kuris bandė sprukti užsimaskavęs kengūros kailyje. Tuo metu „kengūrą“ pastebėję alkani sargybiniai nutarė ją sumedžioti maistui. Bėglys, pastebėjęs nutaikytus šautuvus, sustojo ir nusimetęs gyvūno maskuotę pasidavė, už tai gaudamas 150 rykščių.

Jau netrukus po kalėjimo uždarymo pasigirdo siūlymų pritaikyti vietą turistų lankymui ir dėl įstaigos liūdnos šlovės, ir dėl įspūdingo grožio apylinkių gamtos, nors buvo ir prieštaraujančių.Davidson, Jim (October,1995), "Port Arthur: A tourist history." Australian Historical Studies 26, no. 105 Kalėjimo statiniai buvo išparceliuoti aukcionuose, ėmė nykti, be to, juos niokojo 1895 ir 1897 m. gaisrai. Port Artūro griuvėsiams populiarumo suteikė Marcus Clarke 1874 m. ir Caroline Leakey 1859 m. novelės iš kalinių gyvenimo. 

1916 m. buvo įsteigta Kraštovaizdžio apsaugos tarnyba, perėmusi Port Artūro priežiūrą. 1970 m. teritoriją ėmė valdyti Nacionalinių parkų ir laukinės gamtos tarnyba. 1979 m. suteiktas finansavimas išsaugoti vietovę kaip turistinę vietą.

 Žudynės 

Port Artūras vėl įgijo liūdną šlovę 1996 m. balandžio 28 d., kai Martin Bryant (g. 1967 m.) surengė masinę egzekuciją, pradėjęs šaudyti į miesto gyventojus ir lankytojus. Dėl šios priežasties 35 žmonės žuvo ir 37 patyrė įvairaus sunkumo sužalojimus. Tai vėliau lėmė šalies griežtesnes šaunamųjų ginklų laikymo taisykles nacionaliniu lygmeniu. Nusikaltėlis nuteistas 35 kartus iki gyvos galvos plius 1035 metams įkalinimo be lygtinio paleidimo Hobarto kalėjimo psichiatriniame skyriuje.Wainwright, Robert; Totaro, Paola 

 Šaltiniai 

Kategorija:Tasmanijos miestai
Kategorija:Kalėjimų muziejai