Boukólos dėsnis

Boukólos dėsnis – fonologinė indoeuropiečių prokalbės (ide.) taisyklė. Pasak jos, lūpų gomuriniai priebalsiai (*kʷ, *gʷ, *gʷʰ) greta balsio *u arba jo varianto, pusbalsio *w disimiliavosi į paprastus gomurinius sprogstamuosius (*k, *g, *gʰ). Šis dėsnis pavadintas pagal senosios graikų kalbos žodį  (; iš Mikėnų graikų k. qo-u-ko-ro /gʷou̯kolos/) '(karvių) piemuo', kuris kilęs iš ide. *gʷou-kolos < *gʷou-kʷolos. Antrasis šio žodžio dėmuo pradžioje buvęs ide. *-kʷolos, kuris matyti tapačiai sudarytame vedinyje  () '(ožkų) piemuo' < ide. *ai(ǵ)-kʷolos.Fortson, Benjamin W., IV (2004). Indo-European Language and Culture. Blackwell Publishing. p. 64. ISBN 1-4051-0316-7. Iš tos pačios disimiliuotos ide. formos *gʷou-kolos kilo keltų prokalbės *bou-koli-, iš kurio atsirado  (čia turėtume -b-, o ne -g-, jei būtų kilę tiesiogiai iš formos *-kʷ-).

Kitas pavyzdys galėtų būti graikų k. neiginys  (), kurį Vorenas Kaugilas (Warren Cowgill) interpretuoja kaip kilusį iš graikų prokalbės žodžio *ojukid < ide. *(ne) oju kʷid, apytiksliai reiškusio 'ne šiame gyvenime'. Be  boukólos dėsnio čia būtų išsirutulioję * (). Fortson, Benjamin W., IV (2004). Indo-European Language and Culture. Blackwell Publishing. p. 133. ISBN 1-4051-0316-7.

Dėsnis žinomas ir germanų kalbose, daugiausia veiksmažodžiuose,  kur lūpų gomuriniai priebalsiai netenka lūpinės tarties prieš įterptinį u, įsispraudusį prieš skiemeninį sonantą:

 senosios vokiečių aukštaičių queman ('ateti'), būtojo l. dalyvis cuman ('atėjęs') iš germanų prokalbės *kwemaną ir *kumanaz
 gotų k. saiƕan, senosios vokiečių aukštaičių k. sehan ('matyti'), būtojo l. daugiskaita sāgun ('matė') iš germanų prokalbės *sehwaną ir *sēgun (dėl Vernerio dėsnio -g- kilęs iš senesnio -h-)

Šaltiniai

Kategorija:Fonologija