Kaugilo dėsnis

Kaugilo dėsnis – tai du skirtingi fonetiniai pokyčiai, vienas kurių įvyko graikų prokalbėje, o kitas – germanų prokalbėje. Šie pokyčiai buvo pavadinti jų atradėjo indoeuropeisto Voreno Kaugilo (Warren Cowgill) garbei.

 Kaugilo dėsnis graikų kalboje 
Graikų prokalbėje Kaugilo dėsniu vadinama *o virtimas *u, kai jis atsidurdavo tarp sonantų (/r/, /l/, /m/, /n/) ir lūpinių priebalsių (taip pat ir lūpų gomurinių).

PavyzdžiaiKlasikiniu laikotarpiu u virto υ.:
  'naktis' < ide. *nokʷts (plg. , vedų k. nák, , hetitų vns. kilm. nekuz);
  'lapas' < ide. *bʰolyom (plg );
  'malūnas' < ide. *mol-eh₂- (plg. );
  'nagas' < ide. h₃nogʷh- (plg.  < germ. prok. *nag-laz).

 Kaugilo dėsnis germanų prokalbėje 
Kaugilo dėsnis germanų prokalbėje nesusijęs su taip pat vadinamu dėsniu graikų prokalbėje, šiuodu dėsniai tiesiog buvo pavadinti to paties mokslininko garbei. Germanų prokalbėje laringalas /h₃/ ir galbūt /h₂/ po sonanto ir prieš /w/ virsta /g/ > /k/.

Pavyzdžiai:
 germ. prok. *kʷikʷaz 'gyvas' < ide. *gʷih₃wos (plg. , )
 germ. prok. *unkʷ- 'mudu' () < ide. *n̥h₃we (plg. ; vedų k. āvā́m 'mudu')

 Išnašos 

 Literatūra 
 Ringe D. From Proto-Indo-European to Proto-Germanic. – Oxford: Oxford University Press, 2006. – c. 68-70.
 Sihler A. L. New Comparative Grammar of Greek and Latin. – Oxford: Oxford University Press, 1995. – c. 42-43.
Kategorija:Fonetika