Kroatijos ekonomika

Kroatijos ekonomika paremta paslaugų sektoriumi, kuris sudaro 70,8 % bendrojo vidaus produkto (BVP). Maždaug 1990–aisiais, po socializmo žlugimo, Kroatija perėjo į rinkos ekonomiką. Jos ekonomika stipriai nukentėjo Kroatijos nepriklausomybės karo metu, tačiau po karo ekonomika atsigavo. Iki 2007–2008 m. finansų krizės Kroatijos ekonomika kasmet augo po 4–5 %, įplaukos padvigubėjo, o ekonominės ir socialinės galimybės drastiškai išaugo. Visgi Kroatija buvo paveikta finansų krizės, kuri, kartu su sulėtėjusiu ekonominių reformų procesu, tapo šešerių metų nuosmukio ir 12,5 % BVP smukimo priežastimi. Kroatija formaliai atsigavo kai tris ketvirčius iš eilės BVP ėmė po truputį augti (2014 m., ketvirtas ketvirtis (0,3 %), 2015 m. pirmas ketvirtis (0,5 %) ir 2015 m. antras ketvirtis (1,2 %).

2000 m. Kroatija prisijungė prie Pasaulio prekybos organizacijos, 2009 m. prie NATO, o 2013 m. liepos 1 d. tapo Europos Sąjungos nare. Mažėjantis nedarbo lygis bei stiprus turizmo sektorius, palaikomas turizmo pajėgumus plečiančių investicijų, skatina vartojimo didėjimą ir ekonomikos augimą. Prognozuojama, kad nedarbo lygis toliau turėtų kristi, nors tempas lėtėja. Prognozuojama, kad valstybės išlaidų deficitas turėtų išlikti stabilus.

Pramonės sektoriuje, kurio eksportas siekia virš 10 milijardų eurų, dominuoja laivų statyba, kuri sudaro 10 % eksporto. Maisto ir chemijos pramonė taip pat prisideda prie pramonės produkcijos ir eksporto. Pramonės sektorius sudaro 26,2 % Kroatijos BVP, tuo tarpu žemės ūkio sektorius – likusius 3,7 %.

Turizmas tradiciškai yra žymus pajamų šaltinis, ypač vasaros metu, bet paskutiniu metu pastebimas augimas ir žiemos metu, dėl išpopuliarėjusių žiemos sporto šakų, tokių kaip slidinėjimas. Kasmet Kroatiją aplanko virš 14 milijonų turistų. Kroatija yra išrinkta viena populiariausių turizmo krypčių visame pasaulyje, o 2005 metais „Lonely Planet“ ją išrinko kaip geriausią turizmo kryptį.

Prekyba atlieka svarbų vaidmenį Kroatijos ekonomikoje. 2023 metais Kroatijos eksportas siekė 24,7 milijardų JAV dolerių. Kroatija yra Europos Sąjungos, euro zonos ir Šengeno erdvės narė; oficiali šalies valiuta – euras (€).

 Istorija 
Iki XXI a. 
Kai Kroatija priklausė Austrijos–Vengrijos imperijai, jos ekonomika rėmėsi žemės ūkiu, o pramonė plėtojosi daugiausia aplink didesnius miestus. Miškininkystė, medienos apdirbimas ir laivų statyba buvo tarp svarbiausių ūkio šakų. XIX a. ypač suklestėjo statinių lankų gamyba, o dėl išaugusios paklausos pradėti kirsti ąžuolynai Karlovaco, Sisako bei Savos ir Dravos upių apylinkėse. XIX a. viduryje Kroatijoje suklestėjo burlaivių statyba, o šalis įsitvirtino kaip reikšmingas šios pramonės centras Austrijos imperijoje. Sisakas ir Vukovaras garsėjo kaip upinių laivų dirbtuvės. Slavonija išliko agrariniu regionu, žinomu dėl šilko gamybos, o pagrindiniais užsiėmimais čia buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė. Auginti javai, kanapės, linai, tabakas ir saldymedis.

Industrializacija Kroatijoje prasidėjo apie 1830 m., o XIX a. antroje pusėje ir XX a. pradžioje ją paspartino geležinkelių tiesimas ir elektros energijos gamyba. Nors pramonė augo, žemės ūkis vis dar dominavo šalies ekonomikoje. Industrializacija vyko netolygiai – sparčiausiai ji plėtojosi vidinėje Kroatijoje, o Dalmatija liko vienu skurdžiausių regionų. Lėtas modernizacijos tempas ir didelė kaimo gyventojų koncentracija paskatino masinę emigraciją, ypač iš Dalmatijos. Manoma, kad 1880–1914 m. iš Austrijos–Vengrijos teritorijos išvyko apie 400 tūkst. kroatų. Iki 1910 m. tik 8,5 % Kroatijos–Slavonijos gyventojų gyveno miestuose.

1918 m. Kroatija tapo Jugoslavijos karalystės dalimi – vienos ekonomiškai silpniausių Europos šalių. Daug pramonės objektų veikė Slovėnijoje ir Kroatijoje, tačiau jų plėtra buvo ribota, o ekonomika liko agrarinė.

Antrojo pasaulinio karo metais įkurta nacių remiama Nepriklausoma Kroatijos valstybė. Jos ekonomika perėjo prie centralizuotos planinės sistemos. Valstybė perėmė stambias įmones, įvykdyta plataus masto turto nacionalizacija, o karo sąlygomis smarkiai išaugo infliacija.

Po karo Jugoslavijoje įsigalėjo planinė ekonomika, paremta sovietiniu modeliu. Kroatijoje daugiausia vystėsi maisto, farmacijos ir plataus vartojimo prekių pramonė, o sunkioji pramonė buvo telkiama kitose respublikose. Iki 1948 m. nacionalizuota beveik visa nuosavybė, pradėta žemės ūkio kolektyvizacija, tačiau dėl prasto efektyvumo jos greitai atsisakyta.

Šeštajame dešimtmetyje Kroatijoje sparčiai augo miestų gyventojų skaičius. Nuo 1965 m. pradėta ekonominė decentralizacija paskatino turizmo ir kitų sektorių plėtrą. Socialistinė Kroatija tapo antra pagal ekonominę galią Jugoslavijos respublika po Slovėnijos – 1990 m. jos BVP vienam gyventojui buvo apie 55 % didesnis nei šalies vidurkis. 1970–aisiais liberalizavus emigracijos politiką, daug kroatų išvyko dirbti į Vakarų Europą. Iki 1990 m. piniginės perlaidos iš užsienio siekė apie 2 mlrd. JAV dolerių. Kroatija į Jugoslavijos ekonomiką įnešdavo daugiau nei gaudavo – tai, kartu su taupymo politika ir hiperinfliacija, stiprino nepriklausomybės siekius.International Business Publications: Croatia Investment and Trade Laws and Regulations Handbook, p. 22

Devintojo dešimtmečio pabaigoje, žlugus socializmui ir prasidėjus ekonominiam perėjimui, Kroatijos ekonominė padėtis smarkiai pablogėjo. Situaciją sunkino ilgametis neefektyvus valdymas, karinio konflikto padaryta infrastruktūros žala, pabėgėlių srautai, nutrūkę prekybiniai ryšiai ir neskaidri privatizacija.

1991 m. prasidėjęs nepriklausomybės karas smarkiai paveikė šalies ekonomiką – ypač turizmo sektorių. Nepaisant to, privatizacija ir perėjimas prie rinkos ekonomikos vyko vangiai ir dažnai neskaidriai – valstybės įmonės buvo perduodamos artimai su valdžia susijusiems subjektams. Pasibaigus karui, ekonomika pradėjo atsigauti, tačiau progresą stabdė korupcija, nepotizmas ir skaidrumo stoka. Iki 2000 m. apie 70 % pagrindinių įmonių – elektros, vandens tiekimo, transporto, telekomunikacijų ir turizmo sektoriuose – vis dar priklausė valstybei.

Dešimtajame dešimtmetyje šalyje fiksuota didelė infliacija. 1991 m. įvestas laikinas Kroatijos dinaras, o 1994 m. jį pakeitė nuolatinė valiuta – kuna. 1993 m. pradėtos stabilizavimo priemonės padėjo suvaldyti infliaciją ir paskatino ekonomikos augimą. Pokario atstatymas ir anksčiau atidėtos privačios investicijos prisidėjo prie augimo 1995–1997 m. Kroatijai teko perimti didžiąją dalį buvusios Jugoslavijos finansinių įsipareigojimų – pagal 1995–1996 m. pasirašytus susitarimus su Paryžiaus ir Londono kreditorių klubais, Kroatija perėmė apie 60 % bendros skolos. 1998 m. įvestas pridėtinės vertės mokestis (PVM), o valstybės biudžetas tapo perteklinis.

Visgi 1998 m. bankų krizė ir augantis nedarbas sustabdė vartojimo plėtrą ir sulėtino BVP augimą. 1999 m. ekonomika smuko – BVP sumažėjo 0,9 %. Fiskalinės politikos griežtinimas ir išlaidų mažinimas tapo būtinybe. Tuo metu privatizacijos tempai Kroatijoje buvo lėtesni nei daugelyje kitų buvusio socialistinio bloko šalių – 1999 m. privatus sektorius sudarė tik apie 60 % BVP.

Nors valiuta stabilizavosi, o infliacija sumažėjo, valstybės įsikišimas į ekonomiką išliko didelis, o fiskalinės reformos – lėtos. Tai ribojo tvarų ekonominį augimą.

Ekonominiai rodikliai (1994–2002 m.):
Metai BVP augimas  Biudžetas (% BVP)*   Valstybės skola (% BVP)  Privatizacijos pajamos (% BVP)**1994 5,9 %  1,8 %  22,2 %  –1995 6,8 %  –0,7 %  19,3 %  0,9 %1996 5,9 %   –0,4 %  28,5 %  1,4 %1997 6,6 %  –1,2 %  27,3 %  2,0 %1998 1,9 %  0,5 %  26,2 %  3,6 %1999 –0,9 %  –2,2 %  28,5 %  8,2 %2000 3,8 %  –5,0 %  34,3 %  10,2 %2001 3,4 %  –3,2 %  35,2 %  13,5 %2002 5,2 %  –2,6 %  34,8 %  15,8 %* Įskaitant kapitalo pajamas ** Kaupiamasis rodiklis

 XXI a. 
2000 m. į valdžią atėjusi centro kairės vyriausybė, vadovaujama Ivicos Račano, pradėjo reikšmingas ekonomines reformas. Po nuosmukio 1999 m. šalies ekonomika ėmė sparčiai augti – tam įtakos turėjo stabilizacija, bankų sektoriaus privatizacija, investicijos į infrastruktūrą ir turizmo atsigavimas. Infliacija išliko kontroliuojama, o valiuta – stabili.

Nedarbas pasiekė aukščiausią lygį 2002 m., bet vėliau nuosekliai mažėjo. 2003 m. šalies BVP grįžo į prieškarinį 1990 m. lygį. Nuo to laiko, vadovaujant konservatyviai HDZ vyriausybei, ekonomika toliau augo, o 2008 m. nedarbas sumažėjo iki 8,5 %, valstybės skola – iki 29 %, o BVP vienam gyventojui pasiekė 16 158 JAV dolerius. Tačiau spartus augimas buvo lydimas didėjančios užsienio skolos – verslas skolinosi iš užsienio bankų, o valiutų kursų svyravimai papildomai prisidėjo prie skolos augimo. 2003–2007 m. privatų sektorių sudarančio BVP dalis išaugo nuo 60 % iki 70 %. Nacionalinis bankas ėmėsi priemonių riboti pernelyg spartų skolinimąsi užsienyje.

2008 m. prasidėjusi pasaulinė finansų krizė paveikė ir Kroatiją. Nors iš pradžių padariniai atrodė riboti, 2009 m. ekonomika pradėjo smukti, o BVP mažėjimas tęsėsi dar keletą metų. Nedarbas augo, o 2014 m. pasiekė 17,3 %, trečią pagal dydį lygį ES po Graikijos ir Ispanijos.

Ekonomikos atsigavimą stabdė lėtas valstybinių įmonių privatizavimas, didelė priklausomybė nuo turizmo, neefektyvus viešasis administravimas bei nepakankamai veiksminga teismų sistema. Išliko ryškūs regioniniai skirtumai – rytų ir pietų Kroatijoje nedarbo lygis kai kur viršijo 20 %, o didžiuosiuose miestuose siekė vos 3–7 %.

2013 m. Kroatija tapo 28–ąja Europos Sąjungos nare. Šalies ekonomika išliko glaudžiai susijusi su kitomis ES valstybėmis, ypač Italija, Vokietija ir Slovėnija. Nors atsigavimas po krizės vyko lėtai, Kroatija pagal pajamas vienam gyventojui vis dar lenkė kai kurias kitas ES nares, įskaitant Bulgariją ir Rumuniją. 2022 m. pabaigoje užsienio skola siekė apie 50,9 mlrd. eurų.

 2016–2019 m. 
2015 m. Kroatijoje prasidėjo nuosaikus ekonomikos augimas, kuris įsibėgėjo 2016 m. – metų pabaigoje fiksuotas 3,5 % BVP augimas. Geresni nei tikėtasi rezultatai leido vyriausybei padidinti biudžeto pajamas, mažinti valstybės skolą ir pagerinti einamosios sąskaitos balansą. Ekonomikos augimas kartu su skolos mažėjimu teigiamai paveikė šalies kredito reitingus – reitingų agentūros pagerino Kroatijos perspektyvas iki aukščiausio lygio nuo 2007 m. 2016 m. nedarbo lygis žymiai sumažėjo – nuo 16,1 % metų pradžioje iki 12,7 % lapkritį. Tai lėmė tiek auganti darbo jėgos paklausa, tiek gyventojų emigracija į kitas Europos Sąjungos šalis.

 2020 m. 
COVID–19 pandemija smarkiai paveikė Kroatijos ekonomiką – daugiau nei 400 tūkst. darbuotojų kreipėsi dėl valstybės paramos. Nors pirmąjį 2020 m. ketvirtį BVP dar augo 0,2 %, antrąjį ketvirtį fiksuotas rekordinis nuosmukis – 15,1 %, o trečiąjį ketvirtį – dar 10 %.

Europos Komisijos duomenimis, 2020 m. Kroatijos BVP sumažėjo 9,6 %. Ekonomikos atsigavimas pradėjo ryškėti 2021 m., kai pirmojo ketvirčio pabaigoje augimas pasiekė 5,8 %.

 2021 m. 
2021 m. Kroatijos ekonomika augo sparčiau, nei prognozuota. Liepos mėnesį augimas buvo vertintas 5,4 %, tačiau metų pabaigoje paaiškėjo, kad realus BVP padidėjo net 8,1 %. Prie šio augimo labiausiai prisidėjo vidaus vartojimo augimas, sėkmingas turizmo sezonas ir didėjantis eksportas. Turizmo sektorius sugrįžo į priešpandeminį lygį, o prekių eksportas per metus padidėjo beveik ketvirtadaliu.

2021 m. Kroatijos eksportas pasiekė rekordą, ypač Europos Sąjungos šalyse – pagrindinėmis prekybos partnerėmis išliko Italija, Vokietija ir Slovėnija. Prie eksporto augimo prisidėjo ir trąšų gamyba bei naftos produktų perdirbimas.

2021 m. lapkritį reitingų agentūra „Fitch“ padidino Kroatijos kredito reitingą, įvertindama sėkmingą ekonomikos atsigavimą ir pasiruošimą euro įvedimui. Gruodį pramonės gamyba augo jau tryliktą mėnesį iš eilės, o metinis augimas siekė 6,7 %.

Tais pačiais metais Kroatija įsitvirtino automobilių pramonėje – „Rimac Automobili“ pradėjo gaminti elektromobilį „Nevera“ ir kartu su „Porsche“ įkūrė bendrą įmonę „Bugatti Rimac“. Zagrebe baigtas pirmasis „Rimac Campus“ – inovacijų centro, skirto tiek „Rimac“, tiek būsimų „Bugatti“ modelių kūrimui – statybos etapas.

 2022 m. 
2022 m. Kroatijos ekonomika išlaikė spartų augimą, kurį skatino turizmas, eksportas, skaitmeninės ekonomikos plėtra bei padidėjęs eksportas. Pramonės produkcija augo 15 mėnesių iš eilės, o BVP antrąjį ketvirtį, palyginti su tuo pačiu laikotarpiu 2021 m., padidėjo 7,7 %. IT sektorius augo 3,3 %, tęsiant COVID–19 laikotarpiu prasidėjusią skaitmeninę transformaciją. Prognozuojama, kad iki 2030 m. skaitmeninė ekonomika sudarys iki 15 % Kroatijos BVP.

Nepaisant pasiekto augimo, šalies ekonomika vis dar atsigauna po ankstesnių nuosmukių. Ateities perspektyvos didele dalimi priklausys nuo padėties euro zonoje, ypač tose šalyse, su kuriomis Kroatiją sieja glaudūs prekybiniai ryšiai – Vokietijoje, Italijoje, Austrijoje, Slovėnijoje ir Prancūzijoje. Svarbūs postūmiai ekonomikai – ES atsigavimo fondų lėšos, investicijos į atsinaujinančią energiją, infrastruktūrą ir IRT sektorių.

2022 m. Kroatija buvo patvirtinta kaip 20–oji euro zonos narė, o euras įvestas 2023 m. sausio 1 d. Tais pačiais metais šalis prisijungė prie Šengeno erdvės. 2025 m. padidintas minimalus atlyginimas – jis siekė 970 eurų (bruto) ir apie 753 eurus (neto), o tai turėjo teigiamos įtakos vidaus vartojimui.

 Sektoriai 
2022 m. daugiausia įmonių Kroatijoje veikė paslaugų sektoriuje (per 110 tūkst.). Mažmeninės prekybos sektoriuje buvo apie 23 tūkst., o statybų sektoriuje – kiek daugiau nei 22 tūkst. įmonių.

 Pramonė 
Kroatijos pramonė yra svarbi šalies ekonomikos dalis ir turi gilias tradicijas, susiformavusias dar XIX a., kai pradėjo vystytis maisto, medienos, tekstilės, laivų statybos ir kitos šakos. Šiandien svarbiausi sektoriai – maisto ir gėrimų pramonė, metalo apdirbimas ir mašinų gamyba, naftos perdirbimas, chemijos ir farmacijos pramonė, medienos ir baldų gamyba, elektronika bei statybinių medžiagų gamyba.

2015 m. pramonė sudarė apie penktadalį šalies BVP, o jos eksportas siekė 94,5 % viso Kroatijos eksporto.

 Turizmas 

Turizmas yra viena svarbiausių Kroatijos ekonomikos šakų, ypač vasaros sezono metu – 2019 m. jis sudarė apie 11,8 % BVP. 2023 m. šalį aplankė 15,8 mln. turistų, iš jų daugiausia – iš Vokietijos, Slovėnijos, Austrijos, Čekijos bei vietinių keliautojų. Vidutinė viešnagė trunka apie 5 dienas.

Dauguma turistų renkasi Adrijos jūros pakrantę ir salas. Opatija buvo pirmasis kurortas, iškilęs dar XIX a. viduryje. Pakrantėje įsikūrę kurortai siūlo tiek masinį poilsį, tiek jūrinį, kultūrinį ar nišinį turizmą. Vidaus regionuose populiarūs kalnų kurortai, agroturizmas ir SPA. Zagrebas taip pat sulaukia nemažai lankytojų.

Kroatijos pakrantė garsėja švaria jūra, Mėlynosios vėliavos paplūdimiais ir prieplaukomis. Šalis patenka tarp penkių populiariausių kelionių krypčių pasaulyje. Kroatija taip pat žinoma kaip viena pirmųjų nudistinio turizmo šalių Europoje.

 Žemės ūkis 
Kroatijos žemės ūkis orientuojasi į ekologiškų produktų gamybą, iš kurių dalis eksportuojama į Europos Sąjungos šalis. Tarp labiausiai vertinamų – vynas, alyvuogių aliejus, levandos ir mėlynavandenės žuvys, ypač paklausios Japonijoje ir Pietų Korėjoje.

Šalyje yra apie 1,5 mln. hektarų dirbamos žemės, iš kurios didelė dalis naudojama ganykloms. Nors alyvuogės ir vaisiai auginami vietoje, šių produktų vis dar nemažai importuojama. Gyvulininkystėje vyrauja paukštininkystė, kiaulininkystė ir avininkystė.

Pagrindiniai augalininkystės produktai – kukurūzai, kviečiai, miežiai, cukriniai runkeliai, sojos pupelės, vynuogės ir bulvės. Žuvininkystėje svarbią vietą užima tunų auginimas eksportui.

 Transportas 

Ryškiausias pastarųjų metų infrastruktūros plėtros projektų Kroatijoje – sparčiai išplėtotas automagistralių tinklas, ypač išplėstas XXI amžiaus pirmame dešimtmetyje. Iki 2011 m. rugsėjo Kroatija pastatė daugiau nei 1 100 km automagistralių, kurios sujungė sostinę Zagrebą su dauguma regionų bei europiniais keliais. Judriausia automagistralė Kroatijoje yra kelias, pažymėtas A1, jungiantis Zagrebą su Splitu. Taip pat A3 magistralė, jungianti rytus su vakarais, einanti per visą šiaurės–vakarų Kroatiją. Kroatijos greitkelių tinklo kokybė ir saugumo lygis buvo patikrinti ir patvirtinti keliose „EuroTAP“ ir „EuroTest“ programose.

Kroatija taip pat turi platų geležinkelių tinklą, kuris siekia 2 722 km, iš kurių 985 km yra elektrifikuoti. Per Zagrebą eina geležinkeliai, kurie jungia Rijeką su Budapeštu, Liublianą su Belgradu. Visas geležinkelių paslaugas teikia Kroatijos Geležinkeliai.

Kroatija turi septynis tarptautinius oro uostus: Zagrebo, Zadaro, Splito, Dubrovniko, Rijekos, Osijeko ir Pulos.

Rijekos uostas yra judriausias krovininių laivų uostas, o Splito ir Zadaro uostai yra didžiausi Kroatijos keleivinio transporto uostai. Keltų sistema jungia Kroatijos salas su pakrantės miestais, taip pat su keliais miestais Italijoje. Vukovaras yra didžiausias upių uostas, įsikūręs prie Dunojaus upės.

 Energetika 
Kroatija turi 610 km ilgio naftotiekių, kurie jungia Rijekos uosto naftos terminalą su naftos perdirbimo įmonėmis Rijekoje ir Sisake. Šios gamyklos perdirba apie 20 milijonų tonų naftos per metus.

Elektros energija:
 gamyba: 13 696 GWh (2022 m.)
 suvartojimas: 18 391 GWh (2022 m.)
 eksportas: 7 225 GWh (2022 m.)
 importas: 11 920 GWh (2022 m.)

Elektros energijos gamybos šaltinis:
 vandens: 34 % (2023 m.)
 šiluminė: 21 % (2023 m.)
 branduolinė energija: 12 % (2023 m.)
 atsinaujinanti: 7 % (2023 m.)
 importas: 26 % (2023 m.)

Nafta:
 gavyba: 594 tūkst. tonų (2022 m.)
 suvartojimas: 2 306 mln. tonų (2022 m.)
 eksportas: 202 tūkst. tonų (2022 m.)
 importas: 1 979 mln. tonų (2022 m.)
 atsargos: 3 508 900 kubinių metrų (22 070 000 barelių) (2022 m.)

Gamtinės dujos:
 gavyba: 745 mln. m³ (2022 m.)
 suvartojimas: 2 529 mlrd. m³ (2022 m.)
 eksportas: 1 063 mln. m³ (2022 m.)
 importas: 3 022 mlrd. m³ (2022 m.)
 atsargos: 15 592,4 mln. m³ (2022 m.)

 Bankininkystė 
Kroatijos pinigų politiką nustato ir įgyvendina nacionalinis centrinis bankas.

Pagrindiniai mažmeniniai bankai:
 Zagrebačka banka (priklauso Italijos „UniCredit“),
 Privredna banka Zagreb (priklauso Italijos „Intesa Sanpaolo“),
 Hrvatska poštanska banka (valstybinis bankas),
 OTP Banka (priklauso Vengrijos „OTP Bank“),
 Raiffeisen Bank Austria (priklauso Austrijos „Raiffeisen“),
 Erste & Steiermärkische Bank (Austrijos „Erste Bank“ grupės narys).

 Centrinis biudžetas 
Kroatijos valstybės biudžetas tvirtinamas kasmet, galioja nuo sausio 1 iki gruodžio 31 dienos. 2025 metams suplanuota 30,09 mlrd. eurų pajamų ir 33,27 mlrd. eurų išlaidų, todėl prognozuojamas 3,18 mlrd. eurų biudžeto deficitas.

 Vertybinių popierių birža 
Zagrebo vertybinių popierių birža (ZVPB) – vienintelė vertybinių popierių birža Kroatijoje. Joje prekiaujama Kroatijos įmonių akcijomis, obligacijomis ir komerciniais vekseliais.

Zagrebo vertybinių popierių birža įkurta 1991 m., o 2007 m. susijungus su Varaždino birža suformuota pagrindinė Kroatijos kapitalo rinka. 2016 m. bendras rinkos kapitalizacijos dydis siekė apie 30,8 mlrd. eurų.

Prekyba vyksta darbo dienomis nuo 9:00 iki 16:00, o biržos būstinė įsikūrusi Zagrebo „Eurotower“ pastate. ZVPB priklauso Europos ir Azijos vertybinių popierių biržų federacijai, taip pat valdo Liublianos vertybinių popierių biržą.

Pagrindiniai biržos indeksai – CROBEX (akcijų) ir CROBIS (obligacijų).

 Literatūra 





 Šaltiniai 

Kategorija:Kroatija
Kategorija:Ekonomika pagal šalis