Sosiūro-Fortunatovo dėsnis

Sosiūro-Fortunatovo dėsnis – fonetinis dėsnis, kurį, nepriklausomai vienas nuo kito, atrado F. Fortunatovas (1895 m.) ir F. de Sosiūras () (1896 m.). Jis galioja slavų ir baltų (konkrečiai – lietuvių) kalbose. Pasak šio dėsnio, iš neakūtinio skiemens kirtis persikėlė į tolesnį gretimą, jeigu šis buvo tariamas su akūtine priegaide.

 Lietuvių kalba 
Nagrinėdami lietuvių kalboje veikiantį Leskyno dėsnį, F. Fortunatovas ir F. de Sosiūras priėjo prie išvados, kad lietuvių kalbos keturias kirčiuotes galima sujungti į dvi (2-oji kildinama iš 1-osios, o 4-oji – iš 3-osios).

Lietuvių kalboje antroji ir ketvirtoji kirčiuotės yra atsiradusios galiojant šiam dėsniui. Pirmoji kirčiuotė išsaugo pastovų (baritoninį) kirčiavimą, o trečioji – kilnojamąjį:

 1 kirčiuotė 2 kirčiuotė 3 kirčiuotė 4 kirčiuotė vns. dgs. vns. dgs. vns. dgs. vns. dgs. V. výras výrai rãtas rãtai lángas langaĩ nãmas namaĩ K. výro výrų rãto rãtų lángo langų̃ nãmo namų̃ N. výrui výrams rãtui rãtams lángui langáms nãmui namáms G. výrą výrus rãtą ratùs lángą lángus nãmą namùs Įn. výru výrais ratù rãtais lángu langaĩs namù namaĩs Vt. výre výruose ratè rãtuose langè languosè namè namuosè Š. výre výrai rãte rãtai lánge langaĩ nãme namaĩ
Sosiūro-Fortunatovo dėsnis dar vadinamas priešpaskutinio arba antro nuo galo skiemens taisykle: jei kaitomo žodžio priešpaskutinis kirčiuotas skiemuo yra tvirtagalis arba trumpas, jo kirtis tam tikrose to žodžio formose būtinai šoka į vienskiemenę galūnę:
 į moteriškosios giminės vienaskaitos vardininko galūnę -à: šakà (šãką), kità (kìtą), Redà (Rèdą);
 į linksniuojamųjų žodžių daugiskaitos galininko galūnes: laukùs (laũkas), žodžiùs (žõdis), piktàs (pìktą);
 į vienaskaitos įnagininko galūnes -à, -è, -ù: su rankà (rañką), su pelè (pẽlę), su gilè (gìlę), su miškù (mìšką), su keliù (kẽlią);
 į vietininko galūnę -è: rūkè (rū̃kas), karklè (kar̃klas), stadionè (stadiònas), automatè (automãtas);
 į veiksmažodžių esamojo ir būtojo kartinio laiko vienaskaitos I ir II asmens galūnes: kẽlia – keliù, kelì; sãkė – sakiaũ, sakeĩ.

 Kritika 
Lenkijos kalbininkas J. Kurylovičius () Sosiūro-Fortunatovo dėsnio galiojimą neigė, nes, jo manymu, nekirčiuotuose skiemenyse negalėjo būti priegaidžių. Vis dėlto šio požiūrio kiti mokslininkai nepalaikė. Be to, akūto ir cirkumflekso priešpriešą nebūtinai turėjo reikšti kylančios ir krentančios intonacijų skirtumas, galėjo būti glotalizuotų ir neglotalizuotų skiemenų samprieša.

K. Stangas () ir juo sekantys F. Kortlandas (), R. Derksenas (), V. Skliarenka bei dauguma kitų šiuolaikinių akcentologų neigia Sosiūro-Fortunatovo dėsnį galiojus slavų prokalbėje. Tą patį galima pasakyti ir apie jo galiojimą baltų prokalbėje, nes Sosiūro-Fortunatovo dėsnis akivaizdus tik lietuvių kalboje, prūsų kalbos duomenys skurdoki, o latvių kalboje kirtis buvo apibendrintas pirmajame skiemenyje.Дыбо В. А. Сравнительно-историческая акцентология, новый взгляд: по поводу книги В. Лефельдта „Введение в морфологическую концепцию славянской акцентологии“ // Вопросы языкознания. М., 2006. № 2, стр. 6Kortlandt, F. Balto-Slavic accentuation revisited. // Studies in Germanic, Indo-European and Indo-Uralic (Leiden Studies in Indo-European 17), Amsterdam & New York: Rodopi, 2009, p. 345Скляренко В. Г. К истории славянской подвижной акцентной парадигмы // Вопросы языкознания, 1991, №6, стр. 75 Tačiau Maskvos akcentologijos mokyklos atstovai (V. Dybo, S. Nikolajevas) vienoje iš savo alternatyvių slavų prokalbės kirčiavimo rekonstrukcijų teigia Sosiūro-Fortunatovo dėsnį šioje prokalbėje galiojus.Дыбо В. А. Сравнительно-историческая акцентология, новый взгляд: по поводу книги В. Лефельдта „Введение в морфологическую концепцию славянской акцентологии“ // Вопросы языкознания. М., 2006. № 2, стр. 15

 Taip pat skaitykite 
 Priegaidė
 Leskyno dėsnis
 Semerenio dėsnis
 Hirto dėsnis
 Kirčiuotė
 Lietuvių kalbos kirčiavimas

 Šaltiniai 

Kategorija:Fonetika
Kategorija:Akcentologija