Knygrišystė

miniatiūra|Knygrišio laikiklis
Knygrišystė (rečiau Knygrišyba) – fizinės knygų formos kūrimo amatas, taikomosios dekoratyvinės dailės rūšis – meninis knygų įrišimasKnygryšystė (VLE).

 Istorija 
Dabartinės knygos pavidalas išsirutuliojo iš senovės Romos kodeksų. Iš pradžių jie rašyti ant vaškuotų lentelių. Viena ant kitos sudėtos lentelės pro išgręžtas skylutes vertos virvele. Romos imperijos laikais kodeksai buvo rašomi ant pergamento. Koptai III a. pradėjo rišti knygas į odinius ornamentuotus viršelius.

Viduramžiais kodeksai rašyti ir ant popieriaus. Knygų leidybos centrais tapo vienuolynai su skriptoriumais ir bibliotekomis. Pirmasis toks vienuolynas įsteigtas IV a. Italijoje.

Europoje knygrišystė suklestėjo XIII–XV a., suintensyvėjus knygų prekybai. XVI a. Vokietijoje susikūrė pirmieji knygrišystės cechai.

XVIII a. Prancūzijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje sukurta mozaikinių, siuvinių ir nėrinių motyvais puoštų viršelių. XVIII a. antroje pusėje Paryžiaus knygrišys N.‑D. Derôme išplėtojo nėrinių puošybos stilių (dentelles), vėliau jis paplito kitose Europos šalyse. XIX a. išplitus knygų leidybai knygas pradėjo įrišti mašinos, unikalių knygų įrišimų ženkliai sumažėjo.

XX a. pradžioje kai kuriose Vakarų Europos šalyse (daugiausia Didžiojoje Britanijoje, Danijoje, Vokietijoje, Čekijoje) knygrišystė atgijo. Dažniausiai rištos retos, unikalios, reprezentacinės knygos.

1982 m. Tulūzoje įkurta tarptautinė knygrišystės meno draugija ARA ( / Knygrišystės meno mylėtojai), 1994–2005 m. veikė tarptautinė asociacija AIR neuf ( / Tarptautinė knygrišių asociacija).

 Lietuvoje 
Lietuvoje knygrišystė pradėta plėtoti XIV–XV a. pranciškonų ir bernardinų vienuolynų dirbtuvėse. Įrišinėtos rankraštinės, dažniausiai liturginės knygos. XVI a. pabaigoje įkurti pirmieji knygrišių cechai. Svarbus knygrišystės centras buvo Vilnius. Čia įrišta dauguma puošnių Žygimanto Augusto bibliotekos knygų„Vilniaus amatų paveldas“ – senieji knygrišiai ir maisto gamyba. Kūrė knygrišiai: Grigeris, Matysas, M. Zuras.

1860 m. Vilniuje dirbo 118 knygrišių.

Po I pasaulinio karo Vilniuje, Kaune ir kituose miestuose veikė keliasdešimt knygrišystės dirbtuvių.

1965–1995 m. lietuviai važiuodavo mokytis knygrišystės į Estijos dailės institutą TalineKnygrišystė lietuviams svetima, nes knygos neva turi būti kuklios. Ten buvo mokoma dailiosios odos specialybės, į kurią įeina ir knygų įrišimas. Prasidėjus Lietuvos nepriklausomybės laikui, mokymasis Taline nutrūko. Nuo to laiko gretos nepasipildo naujais dailininkais, bet iškilo kita grupė – restauratoriai, 2003 m. įsteigę Vilniaus knygrišių gildiją.

 Technologija 
Pirmiausia, atskiri popieriaus lapai yra sujungiami skyriais arba paprasčiausiai sudedami paeiliui į krūvą. Tuomet krūva naudojantis siuvimo siūlais arba klijais yra surišama išilgai vieno krašto. Apsaugoti popieriui surišta krūva uždengiama arba lankstesniu popieriniu viršeliu arba standesnėmis medžiagomis. Galiausiai, prie surištų ir uždengtų lapų krūvos yra priklijuojamas patrauklus, dekoruotas viršelis su informacija. Viršelių dailininkai išplečia šį apibūdinimą, viršelius paversdami išskirtinės vertės ir kokybės meno kūriniais.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Vilniaus knygrišių gildija

Kategorija:Amatai
Kategorija:Grafinis dizainas