Termikas

Termikas ( – šiltas, karštas) – aukštyn kylantis šilto oro srautas, susidarantis vykstant terminei konvekcijai.

 Formavimasis 

 Gaunamas insoliacijos kiekis
 Debesų danga
 Oro drumstumas

Stipriuose termikuose (2,5 m/s ir daugiau) paprastai susidaro sūkuriniai oro judesiai – oras kildamas sukasi spirale. Jų keliamąją jėgą gali išnaudoti sklandytojai, parasparnio bei skraidyklės pilotai. Jie kyla termiko spirale aukštyn tol kol pasiekia debesies padą, tuomet skrenda kito debesies link. Skrendant prie kito debesies sklandytuvai praranda aukštį, o pasiekę naują debesį vėl stengiasi „pagauti“ termiką. Esant palankioms oro sąlygoms, sklandytojai ore gali išbūti kelias valandas ir nukeliauti šimtus kilometrų.thumb|Skriejimas termike|308x308px

 Debesų įtaka 
Sluoksninių formų debesys, dengiantys didelę dangaus dalį, mažina saulės radiaciją, galinčią pasiekti žemės paviršių, todėl slopina termikų veiklą. Tačiau, nepaisant ribotos saulės šilumos prietakos ar silpno Žemės paviršiaus įšilimo (pavyzdžiui įsiveržus poliarinių platumų oro masei), gali pasitaikyti netikėtai geros skriejimo sąlygos.

 Vėjo įtaka 
Kylantį termiką veikia oro terpės vėjo laukas, kuris verčia jį nukrypti nuo normalios vertikalės. Kylantį termiką veikia vėjo laukas, kuris verčia jį nukrypti nuo normalios vertikalės. Jeigu visame konvekcinio sluoksnio storyje nebūna vėjo, tai termikai santykinai nusidriekia aukščiau ir trunka ilgiau nei vėjuotomis sąlygomis. Silpni vėjai (4-5 m/s) būna palankūs santykinai aukštų termikų formavimuisi, o skriejimas juose būna lengvesnis. Priežemyje didelio greičio vėjas gali sukelti mechaninę turbulenciją, kuri arti Žemės paviršiaus esančius termikus deformuoja, o kartais ir ardo, o tinkami skriejimui termikai įmanomi tik pasiekus tam tikrą aukštį (200–500 metrų). Smarkūs vėjai (13-15 m/s) apsunkina orlaivio valdymą kilimo bei tūpimo metu, todėl dažniausiai esant tokiems vėjams skristi pavojinga.

 Intensyvumo klasifikavimas 
Siekiant pilnai įvertinti termikų charakteristikas reikia atsižvelgti į vėją bei debesų dangą.

 Silpnas – konvekcinio sluoksnio viršus žemiau 1000 m virš žemės lygio, vidutinė aukštėjimo sparta iki 1 m/s
 Vidutinis – konvekcinio sluoksnio viršus kiek žemiau 1500 m virš žemės paviršiaus, vidutinė aukštėjimo sparta iki 2,5 m/s
 Geras – konvekcinio sluoksnio viršus kiek žemiau 2000 m virš žemės paviršiaus, vidutinė aukštėjimo sparta iki 2,5 m/s
 Puikus – konvekcinio sluoksnio viršus daugiau nei 2500 m virš žemės paviršiaus, o vidutinė aukštėjimo sparta daugiau kaip 5 m/s
 Aridinio klimato atvejais aukštėjimo spartas reikia padauginti iš daugiklio, prilygstančio nuo 1,5 iki 2, kadangi čia konvekcinis sluoksnis nusidriekia į didesnius aukščius, o mažų kamuolinių debesų keliamasis poveikis būna nesvarbus.

 Intensyvumo numatymas 
Pakankamai aišku, kad priežeminė temperatūra priklauso nuo saulės šilumos prietakos, kuri keičiasi priklausomai nuo sezono, paros laiko, platumos, debesų dangos, rūko bei nuo vietovės charakteristikų (dirvožemio tipo, albedo, drėgmės kiekio, augmenijos ir kt.). Tačiau situaciją komplikuoja neprognozuojamas ir be perstojo kintantis reiškinys – temperatūros kontrastai paklotiniame paviršiuje. Dabartinis mokslas negali pateikti patikimų apskaičiavimo metodų, leidžiančių tiksliai numatyti termikų intensyvumą, todėl vadovaujamasi termikų intensyvumo lentelėmis ir konvekcijos indeksais.

 Taip pat skaitykite 
 Konvekcija
 Kamuoliniai debesys
 Debesuotumas
 Sklandytuvas

 Literatūra 
 Darek Piggott. Gliding. A handbook on soaring flight. A & C, London
 Arūnas Bukantis. Kas užlopys dangų. Tyto alba, Vilnius
 Egidijus Rimkus. Meteorologijos įvadas. Vilniaus universitetas, Vilnius
 Skraidomosios aviacijos meteorologinis aprūpinimas

 Nuorodos 
 Sklandymas ir meteorologija 
 Sklandymo pagrindai 

Kategorija:Meteorologiniai reiškiniai