Afrikata

Afrikata ( 'trinu') – sutaptinis priebalsis, dažniausiai susidaręs iš sprogstamojo ir pučiamojo priebalsių, tariamų toje pačioje kalbos padargų vietoje, pavyzdžiui, c, č, dz, dž, pf ir kitos.Peter Roach, English Phonetics and Phonology Glossary ; tikrinta 2017-07-24 Gali būti nagrinėjamos dėmenimis, pagal jų tarimo būdą, nors tariamos gana vientisai.

 Afrikatų nustatymas 
Nustatant, ar garsų junginys yra afrikata, galima taikyti šias septynias taisykles, kad būtų rastas atskiros fonemos (savarankiško kalbos garso) ir fonemų junginio skirtumas:Trubeckojus, 1960

1. Viena fonema galima laikyti tik tokį garsų junginį, kurio dėmenys toje kalboje neskyla į du skiemenis.

Tad lietuvių kalbos <c> (//) skiemenų sandūroje paprastai neskaidoma: pa-ja-cas. Tačiau suomių ir anglų kalboje junginys <ts> būtinai skyla:  'karštasis taškas' arba  'pats'.

2. Garsų grandinę galima laikyti viena fonema tik tada, kai ji tariama (artikuliuojama) vienu kartu arba susidaro artikuliavimo kompleksui traukiantis, mažėjant.

3. Garsų junginys laikytinas viena fonema, jeigu jo trukmė neviršija tos kalbos kitų fonemų trukmės.

4. Tikėtinos vienos fonemos garsų junginys (t. y. atitinkantis anksčiau nurodytas tris taisykles) laikytinas viena fonema, jei jis pasitaiko tose padėtyse, kur pagal nagrinėjamos kalbos taisykles tokių atskirų fonemų samplaika neleistina.

Taigi daugumoje Afrikos kalbų žodžio pradžioje vartojami junginiai /mb/ ir /nd/. Tačiau kitokių priebalsių derinių šioje padėtyje nebūna, todėl šios samplaikos laikomos viena fonema. Kipre vartojamoje graikų kalboje junginiai /mb/ ir /nd/ žodžio pradžioje pasitaiko kartu su kitokiais garsų deriniais, todėl šioje kalboje <mb> ir <nd> laikomi dviejų fonemų sandūra.

5. 1–3 taisyklėms paklūstantys garsų junginiai laikytini fonema, jeigu tai atitinka tos kalbos sistemą.

6. Jei tikėtinos vienos fonemos garsų derinio dėmuo toje kalboje nepaaiškinamas kaip į derinį įeinančios kokios nors tai kalbai būdingos fonemos variantas, tai visas garsų junginys laikytinas viena fonema.

7. Jei ankstesnes gaires atitinkantis garsas arba garsų grandis sąveikauja kaip retkarčiais pasitaikančios arba prijungtos fonemos, tai ir atskiras garsas laikytinas tam garsų junginiui priklausančios fonemos raiška.

 Lietuvių kalba 
Bendrinėje lietuvių kalboje vartojamos afrikatos <c> (//), <č> (//), <dz> (//), <dž> (//). Afrikatų nebuvo nei indoeuropiečių, nei iš jos kilusioje baltų prokalbėje. Seniausios lietuvių kalbos afrikatos – tai /t͡ʃ/ ir /d͡ʒ/, jos kilo iš baltų prokalbės junginių *tj > , *dj > . Lietuvių kalbos rytų tarmėse jos ėmė rastis apie XII a., o vakarų – galbūt tik apie XIV a. Šios afrikatos turimos kaityboje, vyksta vadinamoji priebalsių kaita: jautis – jaučio, jaučių; matei – mačiau; briedis – briedžio, briedžių; rodei – rodžiau ir kt. Bendrinės kabos kaityboje ir senesnės kilmės žodžiuose afrikatos vartojamos tik prieš užpakalinės eilės ([ɑ:], [ɐ], [oː], [u:], [ʊ]) balsius.

Antrinės afrikatos /t͡ʃ/, /d͡ʒ/ turimos dūriniuose, pvz., juodžalis – juodas + žalas 'juodai žalas („rudas”) galvijas', piktžolė (tariama [pikdžolė]) – pikta + žolė; morfemų sandūrose, pvz., pavardė Gečas – šaknis ged- 'gedėti' (plg. Gedi-minas) ir priesaga -š- (plg. varg-š-as iš vargas, vargti), antšonis, antžemis, atšaka, atžvilgis, atžagarus, taip pat garsažodžiuose ir iš jų kilusiuose žodžiuose (čirenti, čiaukšt!, džiunkšt!) ir kitose palyginti nesenose padėtyse. Taip pat yra nedidelė žodžių grupė su /t͡ʃ/, /d͡ʒ/ žodžio pradžioje (čia, čiauptis; džiaugtis, džiūti), be to, tariama kai kuriuose tarptautiniuose žodžiuose (džiunglės, mačas).

Kitokios afrikatos – vėlyvos, susidarė mėgdžiojant garsus (cakt! – caktelėti, dzinkt! – dzinktelėti), jas galėjo paskatinti skoliniai su /t͡s/, /z/ ir /d͡z/ (cukrus, cirkas, zakristija, zuikis; Dzidorius (vardas), dziegorius 'laikrodis'), nes kaip fonemos jos iš baltų prokalbės nepaveldėtos (/z/ iš '/zd/ junginio veizėti < veizdėti, kremzlė < *kremzdlė ir kt. – sava fonema, bet ji yra vėlyvų pokyčių padarinys). [c] gali susidaryti morfemų sandūroje ir sudurtiniuose žodžiuose, pvz., antsiuvas, atsakėme, atsargus, pėdsakas [pėcakas], nors tokiais atvejais <t> (d > t) ir 
 tariant ne visada suliejama į afrikatą <c> (/t͡s/); /t͡s/ kaip antrinis darinys pasitaiko sutrumpėjus galūnei (pats iš patis) ir senoviniame šakninio linksniavimo žodyje viešpats. Šios afrikatos turimos ir kai kuriuose tarptautiniuose žodžiuose (pvz., ciklonas, docentas, informacija, Dzeusas, kamikadzė, dziudo).

Sąlyginiu kalbininkų sutarimu teigiama, kad sangrąžos dalelytė -si- po priešdėlio at- (atsigėrė) afrikatos /t͡s/ nesudaro.V. Grinaveckis. Lietuvos TSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai, KALBOTYRA, IX, 1963: Žemaičių tarmių žodžio galo dėsnių susiformavimas; tikrinta 2017-07-23

Tik svetimų kalbų žodžiuose tariamos afrikatos (pvz., /p͡f/ – Pfalcas (Vokietijos regionas), /k͡x/ – Khanas ~ Kchanas (vardas) kaip lietuvių kalbos garsyno dalis nenagrinėjamos.

 Įvairių kalbų pavyzdžiai 

 Švilpiamosios ir šnypščiamosios afrikatos 

 Dusliosios afrikatos Kalbos  Skardžiosios afrikatos KalbosDuslioji alveolinė afrikata   vokiečių z, tzjaponų つ/ツ kičiųkinų mandarinų z (pinyin)puštūnų Skardžioji alveolinė afrikata japonų (kai kuriose tarmėse) Duslioji dantinė afrikata   vengrų citalų zmakedonų цserbų-kroatų c/цlenkų c Skardžioji dantinė afrikata   bulgarų дзvengrų dzitalų zmakedonų ѕlenkų dz Duslioji alveolinė palatalinė afrikata   japonų ち/チ kinų mandarinų j (pinyin)lenkų ć, ciserbų-kroatų ć/ћtajų จ Skardžioji alveolinė palatalinė afrikata   japonų じ/ジ, ぢ/ヂ  lenkų dź, dziserbų-kroatų đ/ђ Duslioji postalveolinė afrikata   anglų ch, tchprancūzų tchvokiečių tschvengrų csitalų ci, cekičių chispanų chSkardžioji postalveolinė afrikata  anglų j, gprancūzų djvokiečių dschvengrų dzsitalų gi, ge Duslioji retrofleksinė afrikata   kinų mandarinų zh (pinyin)lenkų czserbų-kroatų č/чslovakų č Skardžioji retrofleksinė afrikata   lenkų dżserbų-kroatų dž/џslovakų dž

 Nešvilpiamosios ir nešnypščiamosios afrikatos 

 Dusliosios afrikatos  TFA Kalbos Skardžiosios afrikatos  TFA Kalbos Duslioji abilūpė afrikata   Kaip alofonas (garso variantas) vartojama P. Amerikos indėnų kaingangų ir Taoso Pueblo indėnų taosų kalbose. Kaip savarankiškas garsas nevartojama jokioje natūralioje kalboje.Skardžioji abilūpė afrikata    Nevartojama jokioje natūralioje kalboje Duslioji abilūpė–lūpų dantinė afrikata   vokiečių, bantų teke kalba Skardžioji abilūpė–lūpų dantinė afrikata    teke kalba Duslioji lūpų dantinė afrikata    tsongų Činkunos (XiNkuna) tarmė Skardžioji lūpų dantinė afrikata    tsongų Činkunos (XiNkuna) tarmė Duslioji dantinė nešnypščiamoji afrikata   Niujorko anglų kalba, luo (Nilotinė kalba), šiaurės Kanados indėnų čipevajanų (dene) kalba, cun kalba Kinijoje, kai kurios venetų ir kitos Šiaurės Italijos tarmės Skardžioji dantinė nešnypščiamoji afrikata   Niujorko anglų kalba, čipevajanų Duslioji retrofleksinė nešnypščiamoji, nešvilpiamoji afrikata   mapudungunų, malagasių Skardžioji retrofleksinė nešnypščiamoji, nešvilpiamoji afrikata   malagasių Duslioji palatalinė afrikata   Skolto samių (taria jaunesni žmonės), vengrų (neformaliai šnekant); kaip alofonas kaingangų kalboje Skardžioji palatalinė afrikata    Skolto samių (taria jaunesni žmonės), vengrų (neformali kalba), kai kurios ispanų kalbos tarmės. Neteigiama, kad ji sudarytų priešpriešą skardžiajai palatalinei sprogstamajai afrikatai  Duslioji gomurinė afrikata    tsvanų, vokiečių aukštaičių  Skardžioji gomurinė afrikata   Nevartojamos jokioje natūralioje kalboje Duslioji liežuvėlinė afrikata    Š. Amerikos indėnų nezperse kalba, volofų, bacbų (Tušetija), kabardinų, avarų, cezų (vartoja cezų tautos žmonės). Neteigiama, kad ši afrikata natūraliose kalbose sudarytų priešpriešą skardžiajai liežuvėlinei afrikatai .  Skardžioji liežuvėlinė afrikata   Duslioji ryklės afrikata    Š. Amerikos indėnų haidų. Neteigiama, kad ji sudarytų priešpriešą antgerkliniam sprogstamajam priebalsiui   Skardžioji ryklės afrikata  

 Šoninės afrikatos 

 Afrikatos TFA Kalbos Duslioji alveolinė šoninė afrikata    čerokių, nahuatlių, navahų, tsvanų ir kt.Skardžioji alveolinė šoninė afrikata   Š. Amerikos indėnų gvinčinų, Afrikoje (Dodomoje) sandavių. Neteigiama, kad ši afrikata sudarytų priešpriešą skardžiajam alveoliniam šoniniam pučiamajam priebalsiui  Duslioji palatalinė šoninė afrikata    taip pat [] dahalų (kušitų kalba); kaip [] hadzių kalboje (ja šnekama Ejasio ežero apylinkėse) Duslioji gomurinė šoninė afrikata    arčinų kalboje (Dagestanas) kaip pusiau gomurinė; zulų kalboje kaip ejektyvinė ; laghu () kalboje Vietname Skardžioji gomurinė šoninė afrikata    laghu

 Virpamosios afrikatos 
 Afrikatos  TFA Kalbos Skardžioji prenazalizuota (su pirma einančiu nosiniu priebalsiu) abilūpė virpamoji afrikata   kelė (Bantų kalba) ir avavų (vidinė Malakulos kalba) Duslioji dantų abilūpė virpamoji afrikata    pirahų ir indėnų varių (Brazilija) Skardžioji prenazalizuota (su pirma einančiu nosiniu priebalsiu) virpamoji alveolinė afrikata    fidžių ir avavų Duslioji alveolinė virpamoji afrikata    Australijos nkotų (Jorko Kyšulio pusiasalis) Skardžioji alveolinė virpamoji afrikata    austonezinė niasų ( Batu sala prie Sumatros) Duslioji antgerklio (virpamoji ryklės) afrikata    Skardžioji antgerklio (virpamoji ryklės) afrikata    Haidaburgo haidų kalba. Šiai afrikatai artima pietų haidų , Maseto haidų Nicola J. Bessell, Institute for Research in Cognitive Science, University of Pennsylvania. Preliminary notes on some Pacific Northwest Coast pharyngeals 

 Šaltiniai 

 Literatūra 
 Trubeckojus, N., Fonologijos pagrindai, M., 1960, sk. 1, 3—5. (= Трубецкой Н. С., Основы фонологии, М., 1960, гл. 1, 3—5.)
Kategorija:Fonologija
Kategorija:Kalbotyra