Dievų žlugimas

Dievų žlugimas () – 1969 m. režisieriaus Luchino Visconti drama apie pasiturinčių Vokietijos pramonininkų Esenbekų bendradarbiavimą su naciais šių iškilimo metu, kurie yra Krupp šeimos prototipas.

 Turinys 

1933 m. vasario 27 d. Baronas Joachimas fon Esenbekas, kuriam priklauso metalurgijos koncernas, šeimos ir draugų rate švenčia gimtadienį. Čia atvyksta jauniausiasis sūnus Konstantinas su savo sūnumi Giunteriu; giminaitė Elizabeta Talman su vytu Herbertu, koncerno viceprezidentu; vyriausiojo sūnaus našlė Sofija, jos sūnus Martinas bei meilužis Fridrichas Brukmanas, vykdantysis gamyklos direktorius; taip pat Sofijos giminaitis SS karininkas Ašenbachas. Šventės metu gaunama žinia apie Reichstago gaisrą , o šeimos galva Joachimas praneša apie sprendimą koncerno viceprezidentu paskirti Konstantiną, priklausantį nacių partijai ir užimantį aukštą postą SA. Posto netekęs liberalių pažiūrų Herbertas supranta, kad jam čia nebėra vietos ir protingiausias sprendimas būtų bėgti į užsienį. Tą pačią naktį Fridrichas, pakurstytas Sofijos ir Ašenbacho, nušauną senąjį Joachimą, kaltę suverčiant ant bėglio Herberto.

Formaliu koncerno vadovu tampa kontrolinį akcijų paketą valdantis Martinas, išlepintas jaunuolis, jaučiantis lytinį potraukį kaimynystėje gyvenančiai mažametei žydaitei Lizai. Motinos paskatintas, jis koncerno prezidentu pasiūlo Fridrichą. Tuo metu mergaitė nusižudo ir Konstantinas, turintis priėjimą prie įvairios slaptos informacijos, pradeda šį šantažuoti. Išsigandęs Martinas pradeda slapstytis, o apie tai sužinojusi Sofi susitaria su Ašenbachu užglaistyti kylantį skandalą.

1934 m. birželio 30 d. įvyksta „Ilgųjų peilių naktis“, kurios metu Ss daliniai susidoroja su SA. Joje dalyvauja ir Ašenbachas bei Fridrichas, kuris, vykdydamas Sofijos valią, nužudo Konstantiną. SS karininkas Ašenbachas visomis priemonėmis provokuoja kovą tarp Esenbekų, o rezultatus naudoja savo partijos interesams.

Sofija atsikrato Elizabetos, išsiusdama ją į koncentracijos stovyklą, kurioje ši vėliau miršta. Naudodamasi šios vaikais, ji priverčia grįžti į Vokietiją jos vyrą Herbertą, kuris patenka į gestapo rankas. Ašenbachas įkalba Konstantino sūnų Giunterį įstoti į partiją, tačiau didžiausias viltis deda į Martiną, vis labiau skatindamas jo valdžios troškimą ir neapykantą motinai. Jis iškloja tiesą, kad Joachimą nužudė Brukmanas, nes jis su Sofija planavo susituokti ir tokiu būdu tapti pilnateisiu Esenbekų šeimos nariu. Vis tvirčiau jausdamasis, Martinas ima demonstruoti savo galią prieš kitus šeimos narius, o norėdamas atkeršyti motinai už visus metus, kuomet ši jį niekino ir žemino, ją išprievartauja. Sofija su Brukmanu izoliuojami namuose, o Martinas tampa SS partijos nariu. Jis organizuoja motinos ir jos meilužio vestuves, o po jų įteikia dovaną – ampules su kalio cianidu...

 Pagrindiniai aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Dirk Bogarde – Fridrichas Brukmanas
 Ingrid Thulin – Sofija fon Esenbek
 Helmut Griem – Ašenbachas
 Helmut Berger – Martinas fon Esenbekas
 Renaud Verley – Giunteris fon Esenbekas
 Umberto Orsini – Herbertas Talmanas
 Charlotte Rampling – Elizabeta Talman
 Florinda Bolkan – Olga
 Reinhard Kolldehoff – Konstantinas fon Esenbekas
 Albrecht Schoenhals – Joachimas fon Esenbekas

 Pagrindiniai apdovanojimai 
ApdovanojimasKategorijaAsmuoRezultatas Oskaras geriausias originalus scenarijus Luchino ViscontiEnrico MedioliNicola Badalucco  Auksinis gaublysperspektyviausias aktorius Helmut Berger   Nastro d‘argento geriausias režisierius Luchino Visconti  geriausias antrojo plano aktorius Umberto Orsini  geriausias originalus scenarijus Luchino ViscontiEnrico MedioliNicola Badalucco  geriausia kinematografija  geriausia scenografija  geriausi kostiumai 

Kategorija:1969 metai
Kategorija:Italijos filmai
Kategorija:Vakarų Vokietijos filmai
Kategorija:Dramos