Ypatingasis būrys

Ypatingasis būrys – vokiečių saugumo policijos ir SD Vilniaus Ypatingasis būrys, kurio daugumą sudarė lietuvių tautybės savanoriai. Būrys įsteigtas 1941 m. liepos pradžioje Vilniuje ir veikė Lietuvoje iki 1944 m. liepos. Būrys vykdė persekiojimus ir masinius šaudymus Vilniuje ir Vilniaus krašte nacių okupacijos metais Lietuvoje (1941–1944 m.). Pagrindinėmis būrio aukomis buvo Vilniaus geto žydai, sušaudyti masinėse žudynėse Paneriuose, ir kitos Vilniaus krašto žydų bendruomenės.The Special Unit -  Ypatingas Burys Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)

1944 m. liepos pradžioje Ypatingasis būrys perkeltas į IX fortą Kaune. Vėliau išvyko į Tilžę, iš kur traukiniu pervežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Iš Štuthofo būrys transportavo 1200 žydų tautybės gyventojus į Torunę, kur išbuvo laikinoje stovykloje iki 1945 m. balandžio pradžios. Artėjant sovietų fronto linijai, būrio nariai ėmėsi žydų kolonos varymo iš Torunės į Brombergą. Konvojavimas nutrauktas dėl priartėjusių karo veiksmų. Būrio vadovybei pasišalinus, likę junginio nariai išsilakstė.

Vokiškai Ypatingasis būrys žinomas kaip Sonderkommando der Sipo und SD, taip pat kaip Sonderkommando Wilna. Jis buvo įsteigtas vokiškų SS ypatingųjų būrių pavyzdžiu (SS Sonderkommando), kurie priklausė sukarintų operatyvinių grupių (Einsatzgruppen) būriams (SS Einsatzkommando).

 Būrio organizavimas 


Dokumentų apie Ypatingojo būrio įkūrimą išliko mažai. Žinoma, kad Ypatingasis būrys buvo suformuotas 1941 m. liepos pradžioje. Pasak buvusių būrio narių parodymų, duotų po karo, iš pradžių apie trisdešimties savanorių vyrų grupė įsikūrė buvusiame rezervinės policijos pastate Klaipėdos gatvėje, Vilniuje. Susibūręs savanorių junginys ruošėsi atlikti pagalbinės policijos funkcijas mieste.

Po pirmojo susitikimo Klaipėdos gatvėje būrio nariai persikėlė į Vilniaus miesto ir srities piliečių komiteto vidaus reikalų žinybos būstinę prie Katedros aikštės (Magdalenos g. 2, dabar Šventaragio g.). Tuo metu vidaus reikalų žinybai vadovavo Kostas Kalendra. Viena iš komiteto užduočių numatė organizuoti lietuvių policijos ir saugumo būrius Vilniuje. Netrukus būrio nariams buvo pranešta, kad iš jų rezervinės policijos būrio dalyvių yra formuojamas naujas dalinys, kuris vėliau buvo pavadintas Vilniaus Ypatinguoju būriu. 

Liepą arba rugpjūtį Ypatingasis būrys įsikūrė Vilniaus g. 12 pastato antrame aukšte. Į pastatą prie Katedros aikštės būrio nariai rinkdavosi tik rytais, Vilniaus g. tapo jų nuolatine būstine. Nors dauguma savanorių turėjo butus mieste, jie taip pat galėjo apsigyventi būstinės patalpose. Jiems buvo organizuota valgykla pastate, esančiame priešais būstinę. Už tarnybą buvo mokama keliasdešimt markių ir maisto produktais. Savanoriams buvo išduoti rusiški šautuvai.

Dokumentuose Ypatingojo būrio vardas (vok. Sonderkommando Wilna) pirmą kartą paminėtas liepos 15 d. Dokumente minimas 3000 šovinių išdavimas būrio reikmėms. Nurodyta, kad už šovinių paėmimą liepos 15 d. buvo atsakingas vienas iš pirmųjų būrio vadų – Mečislovas Butkus. Panašūs šovinių išdavimai rusiškiems šautuvams fiksuoti ir liepos 11 bei 12 d. (išduota po 3000 šovinius). Tuo metu jie buvo išduoti būrio nariams Juozui Šidlauskui ir Baliui Lukošiui. Pats Ypatingojo būrio pavadinimas nėra minimas liepos 11 ir 12 d. dokumentuose.

 Pavaldumas vokiečių saugumo policijai ir saugumo tarnybai (SD) 


Ypatingasis būrys buvo organizuotas ir tiesiogiai pavaldus vokiečių saugumo policijos ir saugumo tarnybos (SD) vado įstaigos skyriui Vilniuje. Oficialus vokiškas būrio pavadinimas – Sonderkommando der Sipo und SD, kartais sutrumpinant kaip Sonderkommando Wilna.

Vilniaus vokiečių saugumo policijos ir SD skyrius (vok. Aussendienstelle Sipo und SD Wilna) buvo pavaldus centriniam vokiečių okupuotos Lietuvos Saugumo policijos ir SD centrui Kaune. Vilniaus vokiečių saugumo policijos ir SD struktūrą sudarė už įvairias veiklos sritis atsakingi skyriai (departamentai). Ketvirtasis Saugumo policijos ir SD skyrius (gestapas) buvo atsakingas už kovą prieš vadinamuosius Trečiojo Reicho priešus. Šio skyriaus pareigūnai buvo atsakingi už žydų ir kitų tautybių žmonių persekiojimą ir naikinimą.

Nuo 1941 m. rugpjūčio iki 1941 m. spalio pradžios Vilniaus Saugumo policijos ir SD skyriui vadovavo SS oberšturmfiureris Erichas Vilis Volfas (Erich Willi Wolff), o nuo 1941 m. spalio iki 1943 m. vasario – Hainrichas Gertas (Heinrich Hermann Gerth; nuo 1942 m. – unteršturmfiureris). Nuo 1943 m. vasario iki 1943 m. gruodžio šios struktūros vadovo pareigas ėjo SS oberšturmfiureris Rudolfas Noigebaueris (Rudolf Neugebauer), jo pavaduotoju buvo SS unteršturmfiureris Herbertas Arltas (Herbert Arlt). 

Saugumo policijos ir SD skyriaus vadovai ir kiti šios struktūros pareigūnai aktyviai dalyvavo organizuojant ir vykdant žydų tautybės ir kitų Lietuvos gyventojų žudynes Vilniuje ir Vilniaus krašte. E. Volfas duodavo nurodymus Ypatingajam būriui ir pats kelis kartus dalyvavo vykdant žudynėse Paneriuose 1941 m. 

1941 m. spalį Ypatingojo būrio viršininku buvo paskirtas SS pareigūnas Martinas Vaisas (Martin Weiss), kuris tuo metu tarnavo Saugumo policijai ir SD įstaigos ketvirtajame skyriuje. 1943 m. pabaigoje jis iš Ypatingojo būrio viršininko pareigų paskirtas vadovauti moterų stovyklai Rasų gatvėje. Žinoma, kad M. Vaisas aktyviai dalyvavo žudynėse Paneriuose, dažnai asmeniškai sušaudydavo sužeistuosius.

 Pirmieji būrio nariai 

170px|thumb|right|Martinas Vaisas, SS hauptšarfiureris, Ypatingojo būrio viršininkas 1941–1943 m.

Iš pradžių Ypatingąjį būrį organizavo ir jam vadovavo Lietuvos kariuomenės jaun. leitenantas Petras Jakubka, atsargos jaun. leitenantas M. Butkus ir pėstininkų atsargos leitenantas J. Šidlauskas. Taip pat tarp pirmųjų šios grupės narių buvo atsargos jaun. leitenantas Vladas Mackevičius (kartais žinomas kaip Mockevičius), Konstantinas Čičelis, Vladas Korsakas, Vladas Kliukas, Juozas Vėlyvis, Stasys Grikštas, Vincas Sausaitis, Juozas Mekišius, Jonas Dolgovas. K. Čičelis ir V. Kliukas prisijungė prie būrio Klaipėdos gatvės pastate. Tuo metu K. Čičelis, kaip ir V. Kliukas, dirbo studentų bendrabučio Tauro gatvėje sargybiniu. Apie pagalbinio policijos būrį jis sužinojo iš bendrabučio studentų. Atvykęs į jų būstinę, K. Čičelis nurodė atpažinęs kai kuriuos studentus trisdešimties asmenų būryje, tarp jų ir V. Mackevičių. Būriui persikėlus prie Katedros aikštės, K. Čičelis susipažino su būrio organizatoriais M. Butkumi ir J. Šidlausku.

Pasak buvusio būrio nario M. Butkaus parodymų, pirminio pagalbinės policijos būrio daugumą sudarė “jauni vaikinai, nuo aštuoniolikos ir daugiau metų: studentai, moksleiviai, amatų mokyklos mokiniai ir kiti asmenys.” Iš šių narių M. Butkus įvardino Vytenį Čiurlionį, Joną ir Vytautą Neverauskus ir Kaukorių (vardas nenurodytas). Pasak M. Butkaus, visi jo minėti nariai būryje išbuvo vos vieną mėnesį ir vėliau iš jo pasišalino. 

Po karo LTSR teisėsaugos surinktuose Ypatingojo būrio narių parodymuose patvirtinta, kad 1941 m. vasarą būrio veikloje dalyvavo 1-osios amatų mokyklos moksleiviai. Parodymuose paminėti mokiniai Vladas Paulaitis, J. Krasauskas, Vladas Stavaras. 2016 m. ištraukos iš V. Paulaičio parodymų publikuotos. Jose jis nurodė, kad prieš įstodamas į būrį tikėjosi užsidirbti, nes tuo metu būrio nariai rinkdavo ir registruodavo iš žydų atimtus vertingus daiktus ir, tikėtina, kai kuriais atvejais juos pasisavindavo. Įstojusiam į junginį V. Paulaičiui išduotas Ypatingojo būrio pažymėjimas. Būryje jis sutiko V. Stavarą ir kitus 1-osios amatų mokyklos mokinius. Nors iš pradžių nebuvo apginkluoti, vėliau jiems išduoti rusiški šautuvai. 1941 m. liepos ir rugpjūčio mėnesiais, priklausydami būriui, vykdė suimtųjų žydų kolonų varymą iš Lukiškių kalėjimo į Panerius sušaudymams. Vieną koloną sudarydavo keli šimtai žmonių. Mokiniai vykdydavo žydų varymą ir priežiūrą, bet sušaudymuose jiems dalyvauti neleista (anot V. Paulaičio). V. Paulaitis ir kiti mokiniai būryje išbuvo maždaug vieną mėnesį.

 Uniforma ir įstojimo formalumai 


Iš pradžių būrio nariai uniformos neturėjo, jiems buvo išduodami balti raiščiai. Dalis junginio narių vilkėdavo Lietuvos kariuomenės uniformas, kiti – paprastus civilių rūbus. 1942 m. būrio būstinei persikėlus į Gedimino g. 36, būriui išduotos nacistinės Vokietijos SD uniformos.

Įstojimo į būrį procesas kito ir pradžioje jo dalyviai nebuvo prašomi pasirašyti jokių oficialių pasižadėjimų. Vėliau tai tapo privaloma, junginio nariai būrio veiklą turėjo laikyti paslaptyje. Pateikusiems įstojimo į būrį anketas buvo išduodamas oficialus pažymėjimas, suteikiantis teisę nešioti ginklą. Po to buvo išduodamas į pasą panašus dokumentas, kurio viršutinėje dalyje buvo Vyčio herbas ir tarnybinis nario numeris (registruotas kartotekoje). Dokumento vidinėje dalyje – nario vardas, pavardė, gimimo vieta ir nuotrauka su Ypatingojo būrio vado parašu. Vėliau šis dokumentas buvo pakeistas vokišku variantu: Vyčio vietoje atsirado nacių erelis su svastika, Ypatingasis būrys dokumente pakeistas vokišku Sonderkommando terminu. Naujame dokumente nurodyta, kad Sonderkommando nariui suteikiama teisė bet kuriuo paros metu vaikščioti mieste.

 Būrio veikla 

1941 m. liepos pirmoje pusėje būrio nariai pradėjo vykdyti masinius žydų suėmimus ir persekiojimus Vilniuje. Didžioji dalis suimtųjų kalinti Lukiškių kalėjime, iš kurio jie buvo konvojuojami į Panerių „bazę“ sušaudymams. 1941 m. liepos 23 d. būrio vadu paskirtas Juozas Šidlauskas. Tikėtina, kad tuo metu būryje buvo apie 100 narių. Vėliau narių skaičius sumažėjo ir 1941 m. pabaigoje siekė apie 50 žmonių.

Be masinių žudynių Paneriuose, Ypatingasis būrys įvykdė žydų tautybės gyventojų sušaudymus ir kitose dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos vietovėse. Būrio nariai įvykdė sušaudymus Nemenčinėje (nužudyti 403 žmonės), Naujojoje Vilnioje (1159 žm.), Jašiūnuose (575 žm.), Eišiškėse (3446 žm.), Trakuose (1146 žm.), Semeliškėse (962 žm.), Švenčionyse (3726 žm.). 1941 m. nuo rugsėjo 1 d. iki lapkričio 25 d. Paneriuose sušaudė 18 898 žmones, kituose Vilniaus regiono rajonuose – 13 501 žmogų.Vilniaus ypatingasis būrys ir masinės žydų žudynės Paneriuose (1941–1943 m.) Būrys dalyvavo Vilniaus krašto getų gyventojų naikinimuose, tarp kurių buvo Salų, Smurgainių, Ašmenos, Mikailiškių, Svierių, Švenčionių, Astravo ir Vidžių getų bendruomenės.

1942 m. gegužę būrio nariai dalyvavo Švenčionių apskrities gyventojų sušaudymų įvykdyme. Didžioji šių žudynių aukų dalis buvo lenkų civiliai gyventojai (nuo 400 iki 500 žmonių).

Sovietinė valdžia 1945 m. nuteisė ir įvykdė mirties bausmes 10–čiai Ypatingojo būrio narių. Iš viso 12 būrio narių buvo nuteisti Lenkijoje ir TSRS, keturi iš jų – Lenkijoje 1970–aisiais metais. Likusieji mirė po karo arba gyveno užsienyje.

 Būrio sudėtis 

Dydis

170px|thumb|right|Jaun. ltn. Balys Norvaiša, Ypatingojo būrio vadas 1941–1943 m.

Tikėtina, kad būrio veiklos pradžioje jį sudarė apie 100 ar daugiau savanorių. Nors dauguma oficialių dokumentų susijusių su būrio veikla buvo sunaikinta, išliko trys atskiri Ypatingojo būrio narių sąrašai. Pirmasis sąrašas, sudarytas 1941 m. lapkritį, mini 48 būrio narius, kurie norėjo įsigyti malkų kūrenimui. Šiame sąraše nurodyti narių vardai, pavardės, namų adresai, jų šeimyninė padėtis ir šeimos narių skaičius. Antrasis sąrašas datuotas 1942 m. liepos 1 d., jame įrašyti 43 narių vardai. Šių sąrašų palyginimas rodo, kad 31 nario vardai yra įtraukti į abu sąrašus. Trečiasis nedatuotas būrio narių sąrašas buvo sudarytas vokiečių kalba ir greičiausiai vėlesnis nei pirmieji du (tikėtina, sudarytas 1944 m.). Vardų palyginimas su pirmuoju sąrašu rodo, kad būryje buvo 17 narių, įtrauktų į pirmąjį 1941 m. sąrašą.

Didžiausia būrio sudėties kaita vyko jo pradinės veiklos laikotarpiu nuo 1941 m. liepos iki rugsėjo. Dėl periodinės narių kaitos, bendras būriui priklausančių vyrų skaičius galėjo siekti nuo poros iki kelių šimtų asmenų. Remiantis liudininkų ir buvusių narių parodymais, nustatyta, kad narių skaičius nusistovėjo 1941 m. rudenį ir siekė apie 50 narių.

Tautinė sudėtis

170px|thumb|right|Ltn. Balys Lukošius, Ypatingojo būrio vado B. Norvaišos pavaduotojas 1941–1943 m.

Būrio daugumą sudarė lietuvių tautybės savanoriai. Visi žinomi būrio vadai ir jų pavaduotojai buvo lietuvių karininkai ir puskarininkiai. Būrio veikloje taip pat dalyvavo lenkai, rusai ir baltarusiai. Žinomų keturių lenkų tautybės narių vardai ir pavardės buvo sulietuvintos oficialiuose būrio dokumentuose: lenkų tautybės nariais buvo Vladas Butkūnas (lenk. Władysław Butkun), Viktoras Galvanauskas (lenk. Wiktor Gilwiński), Jonas Barkauskas (lenk. Jan Borkowski) ir Juozas Mekišius (lenk. Józef Miakisz). Rusų ir baltarusių narių vardai sulietuvinti nebuvo. Tarp jų buvo Jonas Dolgovas, Ivan Favorov, Sergej Kiseliov, Michail Nikitin, Kiril Pavlovskij, Ivan Sergutin, Isak Zaicev, Aleksej Zaicev, Anatolij Žukov.

Kariniai laipsniai

Aukščiausi kariniai laipsniai Ypatingajame būryje priklausė iki tol Lietuvos kariuomenėje karininkų laipsnius įgijusiems nariams. Jais buvo karininkai Mečys Butkus, Petras Jakubka, Vladas Mackevičius (Mockevičius), Balys Norvaiša, Balys Lukošius (Lukoševičius) ir Juozas Šidlauskas. 

Jau Ypatingojo būrio sudėtyje puskarininkio laipsnį užsitarnavo Juozas Arlauskas, Antanas Granickas, Julius Ivinskis, Stasys Livčinas, Justas Martišius, Zigmas Sinkevičius (Sinkiavičius). Ypatingojo būrio sudėtyje jaunesniojo puskarininkio laipsnį užsitarnavo Stasys Barisevičius, Vladas Dervojedaitis, Leonas Pažūsis, Klemensas Razutis; grandinio – Justas Paukštys. Ypatingojo būrio sudėtyje viršilos laipsnį įgijo Jonas Tumas ir Stasys Zalepūga (Zalepūgas). Pastarasis ėjo būrio ūkvedžio ir raštininko pareigas.

 Vadai 

Pirmaisiais būrio organizatoriais (kartais vadinami vadais) yra laikomi karininkai Petras Jakubka ir Mešislovas Butkus. 1941 m. liepą oficialiu Ypatingojo būrio vadu paskirtas Juozas Šidlauskas. Jis iš šių pareigų atleistas 1941 m. lapkritį. Lapkritį į būrio vado pareigas paskirtas Balys Norvaiša, jo pavaduotoju – Balys Lukošius. 

1942 m. pabaigoje B. Norvaiša ir B. Lukošius paliko Ypatingąjį būrį ir perėjo tarnauti į lietuvių savisaugos dalių tarnybą: 1942 m. gruodžio 1 d. B. Norvaiša ir B. Lukošius priimti į tarnybą būrio vadais 11-ajame batalione. 1942 m. pabaigoje  Ypatingojo būrio vadu paskirtas viršila Jonas Tumas.

2019 m. istoriko A. Bubnio darbe pirmą kartą publikuoti biografiniai būrio narių aprašai: paskelbti 84 asmenų gyvenimo aprašymai.

Pokaris

Po Antrojo pasaulinio karo Lietuvos TSR and komunistinės Lenkijos teisėsaugos institucijos pradėjo buvusių Ypatingojo būrio narių baudžiamuosius persekiojimus. Įvairiomis bausmėmis nubausti ne mažiau nei 27 buvę Ypatingojo būrio nariai. Kiti 1944–1945 m. pasitraukė į Vokietiją ir vėliau emigravo į kitas šalis.

Emigracija ir slapstymasis
170px|thumb|right|Vladas Lenkauskas (g. 1905 m.), Ypatingojo būrio eilinis (1941–1944 m.), per karą pasitraukęs į Vokietiją, jo tolesnis likimas nėra žinomas. Nuotrauka iš 1935 m. paso nuorašo.

1945 m. būrio vadas ltn. J. Šidlauskas pasitraukė į Vokietiją, bet jo tolesnis likimas iki šiol nėra žinomas. Būrio vadas ltn. B. Norvaiša ir jo pavaduotojas ltn. B. Lukošius karo metu taip pat išvyko į Vokietiją ir kuriam laikui apsistojo JAV Vokietijos okupacinėje zonoje. Apie 1950 m. B. Lukošius emigravo į JAV, o 1998 m. grįžo gyventi į Lietuvą, teistas nebuvo. Tikėtina, kad B. Norvaiša iš Vokietijos emigravo į JAV ir vėliau apsigyveno Australijoje. Po pradėtų tyrimų JAV ir Australijoje, vietinėms teisėsaugos institucijoms nepavyko nustatyti B. Norvaišos gyvenamosios vietos.

Būrio eilinis Dionizas Golcas (1906–1976) su žmona emigravo į JAV ir apsigyveno Bostono mieste. JAV teisėsaugos institucijų domėjimasis jo veikla pradėtas jam jau mirus. Į JAV taip pat emigravo eilinis Romualdas Urbonas (g. 1923 m.).

170px|thumb|right|Vladas Kliukas (1921/1923–1987), Ypatingojo būrio eilinis (1941–1944 m.), po karo emigravęs į Australiją, neteistas.

Po karo į Jungtinę Karalystę emigravo būrio eliniai Juozas Vėlyvis (1920–1961) ir Aleksas Barauskas (1901–1980). J. Vėlyvis apsigyveno ir mirė Kitlio mieste Anglijoje, A. Barauskas gyveno Bradforde. Teisti nebuvo.

Australijoje apsigyveno būrio viršila Juozas Arlauskas (1906–1985), eilinis Vladas Kliukas (1923–1987), jaun. puskarininkis Leonas Pažūsis (1919–1994), eilinis Alfonsas Šilininkas (1910–1952). 1979 m. australų teisėsauga pradėjo tyrimus dėl J. Arlausko ir L. Pažūsio veiklos Ypatingajame būryje. Devintajame dešimtmetyje šį tyrimą tęsė australų Specialiųjų tyrimų skyriaus (angl. Special Investigation Unit) pareigūnai. Jie nustatė ir patvirtino, kad L. Pažūsis būrio veikloje dalyvavo nuo 1941 m. liepos. 1992 m. L. Pažūsio baudžiamasis persekiojimas pradėtas nebuvo dėl liudytojų trūkumo, kurie tuo metu jau buvo mirę.

Būrio jaun. puskarininkis Vladas (Vladislovas) Dervojedaitis (1907–1984) ir jo žmona rašytoja Elena Iešmantaitė-Dervojedaitienė („Baltijos Žuvėdra“) išvyko ir apsigyveno Venesueloje. Į Venesuelą po gyvenimo JAV Vokietijos okupacinėje zonoje taip pat emigravo eilinis Julius (Julijonas) Ožinskas (1913–1995) su žmona Aleksandra. Vėliau J. Ožinskas, žinomas kaip Julian Ozinski, apsigyveno Kalifornijoje, JAV; 1995 m. mirė San Diego mieste.  Venesueloje taip pat gyveno eilinis Vladas Slušnys (g. 1890 m.).

Eilinis Adomas Kuršys (g. 1923 m.) liko gyventi Vokietijos Federacinėje Respublikoje. Eilinis Juozas Subačius (g. 1910 m.) – Gdanske, Lenkijoje.

Dalies per karą pasitraukusiųjų į Vokietiją likimas nėra žinomas. Tarp jų jaun. puskarininkis Stasys Barisevičius (g. 1916 m.), eiliniai Stasys Čeponis (g. 1920 m.), Ivan Favorov (g. 1909 m.), Vincas Leikūnas (g. 1915 m.), Vladas Lenkauskas (Lankauskas) (g. 1905 m.), Ivan Sergutin (g. 1915–1916 m.), puskarininkis Zigmas Sinkevičius (g. 1904 m.), eilinis Jonas Valteris (g. 1903 arba 1905 m.).

 Pastabos 

 Šaltiniai 

 Bibliografija 

Archyvai




 Disertacijos 


 Dienoraščiai ir atsiminimai 






 Istoriniai darbai 

















 Vaizdo įrašai 
 Konferencijos „1941 metų birželis“ Lietuvos Respublikos Seime vaizdo įrašas (M. Šikšniano pranešimas apie Ypatingąjį būrį, (3:45))
 Lietuvos istorijos instituto vaizdo įrašas: knygos „Nusikaltimų pėdsakai neišnyksta: masinės žudynės Panerių miške 1941–1944 metais“ pristatymas, 2022 m. kovo 11 d.

Kategorija:Holokaustas Lietuvoje