Druskininkų II pasaulinio karo karių kapinės

Druskininkų II pasaulinio karo Sovietų armijos karių kapinės (vietinio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – , senasis kultūros paminklų sąrašo numeris – IV181) – neveikiančios karių kapinės Druskininkuose, 0,35 km į šiaurės vakarus nuo V. Kudirkos ir Sausosios gatvių sankryžos, Druskonio ežero pietvakariniame krante.

 Kapinės 
Įrengtos ežero pakrantės terasoje, lygioje vietoje, pamiškėje. Jos stačiakampio plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 54 m ilgio ir 28 m pločio. Vakarų ir šiaurės pusėje jas juosia betoninės sienelė, o rytų ir pietų pusėje – metalinė tvorelė, ties kurios pietinės dalies viduriu yra pagrindinis įėjimas.
Nuo pagrindinio įėjimo išilgai kapinių nutiestas betoninių plytelių takas. Jo gale kapinių šiaurinėje dalyje ant stačiakampio cokolio stovi iš bronzos nulietas paminklas, vaizduojantis gulsčią, kaspinais apipintą lauro lapų vainiką, prilaikomą keturių puslankiu išlenktų artilerijos pabūklų vamzdžių. Abipus tako 8 eilėmis (po 4 eiles abiejose pusėse) vienodais tarpais išdėstytos stačiakampės antkapinės granito plokštės su jose iškaltais duomenimis apie palaidotus asmenis.

Teritorijos plotas – 1517 m², perimetras – 164 m.

50 m į pietus yra senosios miesto kapinės, 1,8 km į šiaurės vakarus – Pirmojo pasaulinio karo Rusijos armijos karių kapinės.

 Istorija 
1944 m. liepos 14 d. Raudonoji armija įžengė į Druskininkus. Nemuną forsavo 71-ojo ir 36-ojo šaulių korpusų raudonarmiečiai. Karinės operacijos metu žuvę ir lauko karo ligoninėje mirę sunkiai sužeisti kariai buvo laidojami trijose vietose. Didžiausios kapinės veikė Pagonijoje (Pagankoje), Druskininkų gatvės 8-ojo namo kieme. Kitos kapinės buvo įrengtos priešais kolonadą, gydyklų parke, o trečiosios, mažiausios – aikštėje priešais bažnyčią. Kapus žymėjo nedideli raudonos spalvos faneriniai obeliskai su penkiakampėmis žvaigždėmis viršūnėse. Bažnyčios šventoriuje buvo palaidoti sovietų lakūnai, žuvę 1944–1945 m. žiemą prie Viečiūnų.

Frontui nuslinkus į Vakarus, į kapines priešais bažnyčią 1945 m. buvo perkelti žuvusiųjų palaikai iš gydyklų parko, Druskininkų gatvės ir iš Druskininkų apylinkės vietovių, kuriose laikinai buvo palaidoti pavieniai kariai. Kapinių centre buvo pastatytas monumentalus mūrinis obeliskas.

Druskininkų miesto darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto iniciatyva 1962 m. pradžioje karių palaikai buvo perkelti į šalia miesto kapinių Druskonio pakrantėje įrengtas karių kapines.Vytautas Valentukevičius. Karių perlaidojimo Druskininkuose kaina. – Druskonis, 2007 m. birželio 29 d. – liepos 5 d. – Nr. 26

Oficialiais duomenimis kapinėse palaidota 250 karių: 179 identifikuoti ir 71 nežinomas.Vaigutis Stančikas. Atminimo knyga. Antrojo pasaulinio karo karių kapinių Lietuvoje albumas. – Vilnius, 2006. – P. 38 Karo paveldo instituto 2011 m. sudarytame sąraše nurodomos 122 identifikuotų karių pavardės.Sąrašas karių palaidotų Druskininkai m.

1971 m. kapinės įrašytos į vietinės reikšmės istorijos paminklų sąrašą (kodas IV181),Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 50, eil. Nr. 181 1992 m. registruotos Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre.Antrojo pasaulinio karo Sovietų Sąjungos karių palaidojimo vieta, Druskininkai, Druskininkų sav. 

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Karių kapų – Kapavietė – Karo Paveldo Institutas 
 Druskininkų karių kapinėse palaidotų karių sąrašas
 Druskonis, 2007 m. – Nr. 26 

Kategorija:Druskininkų savivaldybės kapinės
Kategorija:Karių kapinės Lietuvoje
Kategorija:II pasaulinio karo aukų kapinės Lietuvoje