Jokūbas Šimkevičius

Jokūbas Šimkevičius (, g. 1775 m. liepos 8 d. arba gruodžio 3 d. Raseinių paviete – m. 1818 m. lapkričio 6 d. Taukeliuose, Daugailių valsčiuje) – garsus XIX a. pradžios Vilniaus gydytojas, vienas pediatrijos pradininkų bei blaivybės idėjos propaguotojas Lietuvoje ir Lenkijoje, žymus masonas, visuomenės veikėjas, satyrikas, filantropas. 

J. Šimkevičius kartu su kitais įkūrė ir ypač sustiprino pirmąją Rytų Europoje medicinos draugiją, siekiančią skleisti medicinos naujoves tarp gydytojų. Jis buvo pirmųjų modernių teorinės ir praktinės chirurgijos (1806 m.) bei vaikų ligų (1810 m.) vadovėlių autorius,J.Šimkevičiaus vadovėliui "Mokslas apie vaikų ligas" - 200 metų kaulų lūžių chirurginio gydymo, vaikų chirurgijos, ortodontologijos pradininkas tiek Lietuvoje, tiek tuometėje Rusijos imperijoje. J. Šimkevičiaus veikalą apie girtuoklystę (1818 m.) reikėtų laikyti XIX a. viduryje kilusio blaivybės sąjūdžio Lietuvoje pirmtaku. Visuomeninė gydytojo veikla, pasireiškusi garsiosios „Nenaudėlių“ draugijos įkūrimu ir satyrinio laikraščio „Grindinio žinios“  leidyba,  brandino  krašte  liberalias švietėjiškas, antibaudžiavines idėjas.
miniatiūra|180px|left|Koplytstulpis Jokūbui Šimkevičiui prie Taukelių koplyčios

 Biografija 

Mokėsi Raseiniuose. 1796 m. įstojo į Vilniaus universitetą. Studijuodamas medicinos mokslus, privalėjo užsidirbti pragyvenimui. Vertėsi  daugiausia  privačiomis  pamokomis,  buvo įsidarbinęs raštinėje. Universitetą baigė 1802 m. Jaunas gydytojas sparčiai ėmė kopti profesinės karjeros laiptais. Trumpos stažuotės  Paryžiuje  metu  J.  Šimkevičius  įgijo  mokslų  daktaro  laipsnį  ir  teisę  vadintis  imperatoriaus  leibmediku. Grįžęs iš Paryžiaus, dirbo Vilniuje, Gailestingųjų seserų ligoninėje, tapo jos vyriausiuoju gydytoju. buvo gerai žinomas Vilniuje gydytojas praktikas.

1805  m.  Vilniaus  gydytojai  susibūrė  į  vieną  pirmųjų to meto Rusijos imperijoje Medicinos draugiją. Jos organizavimo darbuose tarp 15 aktyvistų dalyvavo ir J. Šimkevičius. Draugijos veikla buvo labai reikšminga medicinos mokslo plėtrai, medikų kvalifikacijai kelti, apskritai sanitariniam  švietimui  plisti  Lietuvoje.  J. Šimkevičius vėliau buvo išrinktas ir šios draugijos pirmininku.

J. Šimkevičiaus veikla buvo pažymėta ryškiomis patriotinėmis nuostatomis. Gydytojas priklausė elitinei Vilniaus šviesuomenės masonų ložei „Uolusis lietuvis“, siekusiai liberalių pažiūrų ir švietimo sklaidos. Ložės veiklos formos, ypač mistifikuotos apeigos, jau nebeatitiko laiko dvasios. Todėl jis siūlę reformą, įtikinėdamas narius, kad visa veikla ir lėšos turėtų būti skiriamos savo krašto liaudies švietimo reikalams. Daugumai narių su šiais siūlymais nesutikus, J. Šimkevičius su vienminčiais įkūrė naują ložę „Reformuotas uolusis lietuvis”.

Daugiausia energijos ir išmonės J. Šimkevičius įdėjo į naujai steigiamą „Nenaudėlių“ („Szubrawcy”) draugiją, kurios pirmuoju prezidentu ir buvo išrinktas. Turėjo Perkūno slapyvardį. Tokia savo veikla jis norėjo paremti satyrinį laikraštėlį „Grindinio žinios“ („Wiadomości Brukowe“).Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.

Mokslininko,  gydytojo  praktiko  ir  rašytojo  darbą  J. Šimkevičius derino su labai aktyvia visuomenine veikla. 1817  m.  J.  Šimkevičiaus  sveikata  smarkiai  pablogėjo. Jis  sirgo  plaučių  džiova.  Matyt,  atsiliepė  jaunystės nepriteklių  metai.  1818  m.  gegužę  jis  nusprendė  palikti miestą, vildamasis, kad kaimo oras ir natūralus maistas gali kiek pagelbėti. Išvyko į savo nusipirktą dvarelį Taukeliuose, netoli Daugailių. Čia vienatvėje praleido paskutines savo gyvenimo dienas. J. Šimkevičius mirė 1818 m. lapkričio 6 d. būdamas 43 metų. Palaidotas, vykdant jo valią, po beržais  dvaro kapinaitėse prie Taukelių koplyčios.Jokūbo Šimkevičiaus kapas Taukeliuose  

Testamentu  beveik  visą  savo  uždirbtą gydytojo  triūsu  turtą  J.  Šimkevičius  paskyrė  švietimo reikalams:  amatų  mokyklai  Vilniuje  steigti,  muzikos  mokyklai išlaikyti, nusenusiems Vilniaus muzikantams remti, valstiečių vaikams mokyti. Prisimindamas savo sunkią kelio į mokslo aukštumas pradžią, įsteigė tris  stipendijas  universiteto  studentams,  kilusiems iš bajorų, miestiečių ir valstiečių.

J.Šimkevičius mokėjo ir rašė keturiomis kalbomis: lenkų, prancūzų, vokiečių ir lotynų. Rašė daugiausia lenkų kalba, kad būtų suprantama daugumai studentų ir Vilniaus gydytojų.

 Kūryba 

 Nauka o chirurgii teoretycznej i praktycznej (1806)
 Nauka o chorobach dzieci (1810)
 Dzieło o pijaństwie (1818)

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Daktaras Jokūbas Šimkevičius - mūsų krašto mokslininkas
 Libertas Klimka. Jokūbas Šimkevičius – gydytojas, visuomenininkas, filantropas
 Brigita Speičytė. J. Šimkevičius

Kategorija:Lietuvos gydytojai
Kategorija:Lietuvos visuomenės veikėjai
Kategorija:Lietuvos masonai