Lietuvos žemės ūkis

Lietuvos žemės ūkis – Lietuvos ūkio šaka, susijusi su maisto gamyba, kaimo užimtumu ir eksportu. 2023 m. daugiau nei trečdalis Lietuvos ploto buvo deklaruotas žemės ūkio paskirčiai (2 782 142 ha), o žemės ūkio produkcija sudarė apie 3 % Lietuvos BVP. Nacionalinė mokėjimo agentūra (NMA), administruojanti paramą žemės ūkiui, 2024 m. išmokėjo 550 mln. eurų išmokų už deklaruotus plotus (avansinės ir galutinės išmokos).

 Struktūra, ūkininkai ir žemės pasiskirstymas 
Per pastarąjį dešimtmetį mažėjo žemės ūkyje dirbančių žmonių skaičius: 2013 m. jų buvo beveik 30 tūkst., o 2023 m. – 22 981. Tai siejama su ūkių struktūros kaita ir žemės koncentracija.

Žemės ūkio sektoriuje išryškėjo deklaruojamų plotų koncentracija: nedidelė dalis stambių ūkių valdo reikšmingą deklaruotos žemės dalį, o didžioji dalis ūkių dirba palyginti mažus plotus. Pagal apžvalginius ŽŪM duomenis, apie 11 % pareiškėjų valdo apie 72 % žemės ūkio paskirties žemių. Labai dideli ūkiai (daugiau kaip 500 ha) sudaro apie 0,5 % ūkių, tačiau deklaruoja apie 18 % visos žemės; dideli ūkiai (100–500 ha) sudaro apie 5 % ūkių ir deklaruoja apie 41 % žemės. Likusi dauguma (iki 100 ha) sudaro didžiąją dalį ūkių, bet deklaruoja mažesnę dalį bendro ploto.

 Žemėnauda 
2004–2023 m. laikotarpiu naudotos žemės ūkio naudmenos Lietuvoje didėjo, o didžiausias augimas fiksuotas ariamosios žemės ir pasėlių plotuose. Ariamosios žemės plotai nuo 2004 m. padidėjo 42,5 %, o pasėlių plotai – 53,7 %. Tuo tarpu kultūrinių ir natūralių ganyklų bei pievų plotai sumažėjo 43,8 %, o sodų ir uogynų plotai – 15,4 %. Šie pokyčiai siejami su žemėnaudos perskirstymu ir augalininkystės vaidmens didėjimu.

 Produkcijos struktūros pokyčiai (2004–2023 m.) 
2004–2023 m. laikotarpiu fiksuoti ryškūs gamybos struktūros pokyčiai. Augalininkystėje sparčiausiai augo rapsų gamyba (apie +400 %) ir grūdinių augalų derlius (apie +210 %), tuo tarpu daržovių ir bulvių gamyba mažėjo. Gyvulininkystėje mažėjo bendras gyvulių skaičius, ypač melžiamų karvių, kiaulių ir arklių, tačiau didėjo avių skaičius (apie +480 %) ir bičių šeimų skaičius (apie +170 %). Ši dinamika rodo kai kurių tradicinių gyvulininkystės šakų mažėjimą ir augalininkystės produkcijos didėjimą.

 Augalininkystė 
Pagal oficialiosios statistikos duomenis, 2023 m. buvo nuimta apie 2,8 mln. ha žemės ūkio augalų derliaus. Sektoriuje dominuoja grūdiniai augalai, užimantys daugiau nei 1,5 mln. ha, iš jų didžiąją dalį sudaro javai. Nurodoma, kad tik nedidelė dalis javų 2024 m. buvo įskaičiuota į gyventojų vartojimo fondą (apie 5 %), o likusi dalis panaudota kitoms reikmėms.

2024 m. nuimtų plotų struktūroje mažesnes dalis sudarė kitos kultūros (pvz., kukurūzai silosui ir žaliajam pašarui, sodai ir uogynai, cukriniai runkeliai, bulvės, lauko daržovės, vienmetės žolės žaliajam pašarui ir kt.).

 Gyvulininkystė 
2004–2023 m. laikotarpiu pieninių karvių ir kiaulių skaičius sumažėjo (atitinkamai apie 51 % ir 54 %), galvijų – apie 21 %, paršavedžių – apie 61 %.  Šie pokyčiai siejami su ilgalaike gyvulininkystės struktūros kaita, ypač smulkesniuose ūkiuose.

 Pieno sektoriaus struktūros kaita 
Pieno sektoriuje nurodoma ūkių stambėjimo tendencija: 2017–2023 m. vidutinis karvių skaičius ūkyje išaugo apie 59 %, o tai rodo bandų didėjimą. Sektoriaus apžvalgose taip pat aptariamos technologinės investicijos ir produktyvumo rodikliai.

 Kiaulininkystės mažėjimas 
Kiaulininkystės sektoriaus mažėjimas siejamas su afrikinio kiaulių maro protrūkiais nuo 2014 m., kurie lėmė bandų naikinimą, laikymo ribojimus ir biosaugos reikalavimų griežtinimą. Taip pat minimi konkurenciniai veiksniai (pvz., importas iš kitų ES šalių) ir smulkių ūkių konkurencingumo iššūkiai.

 Avininkystė ir bitininkystė 
Avininkystės ir bitininkystės šakos 2004–2023 m. augo: avių skaičius padidėjo kelis kartus (apie +480 %), bičių šeimų – apie +170 %. Nurodoma, kad pastaraisiais metais avių skaičius kai kuriais laikotarpiais mažėjo, o tarp priežasčių minimos vietinės paklausos ribotumas ir vilkų daroma žala. Bitininkystės sektoriui taip pat skiriama tikslinė parama; ŽŪM 2025 m. skelbė apie daugiau kaip 1 mln. eurų paramą bitininkystės sektoriui.

 Lietuvos apsirūpinimas žemės ūkio produktais 
Pagal apsirūpinimo rodiklius, kai kurių produktų (pvz., javų ir jų produktų, ankštinių augalų, rapsų, jautienos ir veršienos) gamyba viršija vidaus poreikį, todėl perteklinė dalis eksportuojama arba kaupiama atsargoms. Nurodoma, kad 2024 m. eksportuotų lietuviškos kilmės žemės ūkio ir maisto produktų vertė siekė 7 263 mln. eurų.

Kita dalis produktų grupių pasižymi mažesniu apsirūpinimo lygiu: minimi vaisiai (apie 18–19 %), kiauliena (apie 43 %), daržovės (apie 63 %), todėl jų pasiūla labiau priklauso nuo importo. Dokumente taip pat pateikiami importo apimčių pavyzdžiai: vaisių ir riešutų importas (apie 275 tūkst. tonų), šviežių daržovių (apie 167 tūkst. tonų), perdirbtų daržovių produktų (apie 103 tūkst. tonų), mėsos ir mėsos gaminių (apie 185,8 tūkst. tonų), iš jų kiaulienos (apie 112,7 tūkst. tonų).

 Maisto produktų vartojimas (vienam gyventojui) 
ŽŪM apžvalginiuose duomenyse pateikiami 2023 m. suvartojimo rodikliai: grūdų ir grūdų produktų – apie 110 kg per metus, daržovių – apie 104 kg, bulvių – apie 83 kg, vaisių ir uogų – apie 106 kg. Mėsos ir mėsos produktų suvartojimas siekė apie 104 kg, pieno ir pieno produktų – apie 358 kg, kiaušinių – apie 250 vienetų. Taip pat pateikiami atskirų mėsos rūšių rodikliai (pvz., kiauliena, paukštiena, jautiena ir veršiena) ir jų pokyčiai, lyginant su 2004 m.

 Žemės ūkio poveikis gamtai ir klimatui 

 Poveikis klimatui 
Žemės ūkis yra trečias daugiausiai šiltnamių efektą sukeliančių dujų (ŠESD) išmetantis sektorius Lietuvoje, atsakingas už 21 % emisijų. Didžiausią dalį užima metano (54 %) ir azoto suboksido (45 %) dujų emisijos, kurių pagrindinė kilmė žemės ūkyje – intensyvi gyvulininkystė bei trąšų naudojimas. Didžiausi metano šaltiniai yra žarnyno fermentacijos procesai gyvuliuose bei mėšlo tvarkymas. Kiti auginami gyvuliai išskiria mažesnį ŠESD kiekį (pvz., avys, ožkos ar kiaulės), o vištų paukštynai turi palyginti mažesnį ŠESD pėdsaką. Tuo tarpu didžiausi azoto suboksido šaltiniai kyla iš mineralinių trąšų naudojimo bei mėšlo tvarkymo. Ne visos augalininkystėje naudojamos azoto trąšos yra pasisavinamos augalų, o likusios yrant tampa azoto kilmės šiltnamio emisijas keliančiomis dujomis.

Baltijos aplinkos forumo apžvalgoje apie ŠESD emisijas jautienos gamybos sistemose pateikiamas mokslinių tyrimų apibendrinimas apie emisijas skirtingose jautienos gamybos sistemose.

Kita vertus, žemės ūkio sektorius turi potencialą prisidėti prie ŠESD emisijų mažinimo sudarant sąlygas kaupti anglį. Regeneracinis ar rotacinis ganymas gali skatinti pievų buveinių atkūrimą taip formuojant storesnį dirvožemio organinės medžiagos sluoksnį. Ekologiškos žemdirbystės praktikos, tokios kaip neariminė žemdirbystė, sėjomaina, tarpiniai pasėliai, kompostavimas bei mulčiavimas, didina organinės medžiagos kiekį dirvožemyje.

 Poveikis vandens telkiniams 
Apie 65 % paviršinių vandens telkinių Lietuvoje neatitinka geros būklės. Vandens buveinėms pagrindinę žalą daro pasklidoji azoto ir fosforo tarša, kurios junginiai patenka į vandens ekosistemas ir sukelia eutrofikaciją. Pagal HELCOM duomenis, apie 94 % Baltijos jūros nesiekia geros būklės dėl eutrofikacijos reiškinių. Melioracijos procesai upių vagose taip pat siejami su hidromorfologiniais pakeitimais ir gali prisidėti prie paviršinių vandenų būklės prastėjimo.

 Poveikis buveinėms 
Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos Europos Komisijai pateiktose ataskaitose apie Buveinių ir Paukščių direktyvų įgyvendinimą Lietuvoje 2019–2024 m. laikotarpiu nurodoma, kad EB svarbos buveinių būklė blogėjo: blogos būklės buveinių dalis padidėjo, o geros būklės buveinių skaičius sumažėjo. Ataskaitose išskiriamas buveinių struktūros ir funkcijų prastėjimas bei ploto mažėjimas, ypač už „Natura 2000“ ribų. Žemės ūkis nurodomas kaip viena iš veiksnių, galinčių daryti poveikį buveinių būklei; pievų buveinėms svarbus nuolatinis palaikymas (pvz., ganymas ar šienavimas).

 Poveikis dirvožemiui 
Daugiau nei trečdalio žemės ūkio naudmenų dirvožemių produktyvumas mažėja; tai siejama su intensyvesniu žemės dirbimu, tręšimu, pesticidų naudojimu, technikos poveikiu ir organinės medžiagos trūkumu dirvožemyje. Kartu pažymima, kad tausojamosios žemės ūkio praktikos (neariminė žemdirbystė, sėjomaina, tarpiniai pasėliai, kompostavimas, mulčiavimas) siejamos su organinės medžiagos atkūrimu dirvožemyje ir pralaidesnės dirvos struktūros formavimu.

 Poveikis bioįvairovei 
Prastėjanti buveinių būklė siejama su agrarinio kraštovaizdžio bioįvairovės pokyčiais; agrarinio kraštovaizdžio paukščių populiacijų indeksas (AKPPI) naudojamas kaip vienas iš rodiklių vertinant tendencijas žemės ūkio teritorijose. Nurodoma, kad žemės ūkyje taikomos praktikos (pesticidų naudojimas, pavasarinis žemės dirbimas, intensyvus ganymas, šienavimo laikas ir technikos poveikis) gali daryti įtaką įvairioms organizmų grupėms, o gamtai palankios ūkininkavimo praktikos siejamos su atvirų buveinių išlaikymu.

 Importas, eksportas ir produktų perdirbimas 
Pateikiami 2023 m. importo duomenys pagal produktų grupes; nurodoma, kad daugiausia importuota pieno ir jo produktų bei javų, taip pat daržovių, vaisių, mėsos ir žuvies. Kartu aptariami eksporto mastai, ypač grūdų sektoriuje, ir pateikiami teiginiai apie Lietuvos grūdų eksporto apimtis ES kontekste. Taip pat aptariamos perdirbimo ir rinkodaros priemonės bei valstybės parama perdirbimui kaip viena iš priemonių, galinčių didinti produktų pridėtinę vertę.

 Žemės ūkio politika ir „žalioji architektūra“ 
Lietuvoje ūkininkavimo parama ir reikalavimai siejami su ES bendra žemės ūkio politika ir nacionaliniu strateginiu planu 2023–2027 m. Prie paramos mechanizmų priskiriamos tiesioginės išmokos, GAAB (geros agrarinės ir aplinkosaugos būklės) reikalavimai ir savanoriškos ekoschemos. Dokumente pateikiami pavyzdžiai, kaip ekoschemos taikomos praktikoje, ir apžvelgiami deklaravimo rezultatai 2024 m.

 Nuorodos 

 Produkcija 
 Išnašos 

 Nuorodos 
 Lietuvos žemės ūkis: faktai ir skaičiai