Zhu De

Džu De (, W.-G. Chu Teh; 1886 m. gruodžio 1 d. – 1976 m. liepos 6 d.) – kinų generolas, karo vadas, politikas, revoliucionierius ir vienas iš Kinijos komunistų partijos pionierių. Jis gimė 1886 m. neturtingoje šeimoje Sičuane. Tačiau, kai jam buvo devyneri metai, jį pasiėmė turtingas dėdė. Dėdės turtas nulėmė Džu priėmimą į karinę akademiją. Po studijų akademijoje, jis prisijungė prie sukilėlių armijos ir netrukus tapo karo vadu. Tuo pačiu metu jis gilinosi į komunizmo ideologiją. Jis gretai kilo Liaudies Išlaisvinimo Armijos ranguose ir kai Kinija buvo pavaldi Mao Dzedunui, Džu jau buvo aukšto rango pareigūnas Kinijos komunistų partijoje. Jis tarnavo kaip vyriausiasis kariuomenės vadas Antrojo Kinijos-Japonijos karo metu. Po Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimo, 1955 m., Džu tapo vienu iš dešimties Liaudies Išlaisvinimo Armijos maršalų. 1975 m. po Kinijos Liaudies Respublikos prezidento pareigybės panaikinimo, Džu būdamas Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininku, turėjo prezidento įgaliojimus. Džu išliko svarbia politine figūra iki savo mirties 1976 m.

 Ankstyvasis gyvenimas 

Džu gimė 1886 m. gruodžio 1 d. vargšo ūkininko šeimoje Hungo mieste, Jilongo apskrityje, kalvotoje ir izoliuotoje šiaurinėje Sičuano provincijos dalyje. Jo hakų šeima persikėlė į Sičuaną migracijos iš Hunano ir Guangdongo provincijų metu. Nepaisant šeimos skurdo, 1892 m. Džu buvo išsiųstas į regioninę privačią mokyklą. Kai Džu sukako devyneri, jį pasiėmė turtingas dėdė, kurio politinė įtaka leido jam išsiųsti Džu į Junano karo akademiją.„Mao“ google.com. 1906 m. prieš imperinių egzaminų atšaukimą, Džu pasiekė Xiucai rangą, kas leido jam klasifikuotis kaip valstybės tarnautojas.„Zhu De“  chineseposters.net.Shum Kui-kwong, Zhu-De (Chu Teh), University of Queensland Press (St. Lucia: 1982), p. 2-3. Apie 1907 m. jis pradėjo studijas Sičuano vidurinėje mokykloje, kurią baigė 1908 metais. Vėliau jis grįžo į Jilongo pradinę mokyklą kaip sporto instruktorius. Džu buvo šiuolaikinio mokslo ir politinio mokslo šalininkas, todėl buvo atleistas iš pareigų ir įstojo į Junano karo akademiją Kunminge. Ten jis prisijungė prie Beijang armijos ir slaptos politinės visuomenės Tongmenghui (Guomindano pradininko).„The Manchu Qing Dynasty (1644–1911), Internal Threats“. Countries Quest. Tongmenghui 

 Nacionalizmas ir karo vadas 

Būtent Junano karo akademijoje Džu pirmą kartą susitiko su Cai E (Tsai Ao).„Provincial Patriots“. google.com. 1911 m. liepos mėn. Džu pabaigė akademiją, tačiau pasiliko joje kaip dėstytojas.„V26N2 – Personality Profile: Zhu De [Chu Teh“.]  mindef.gov.sg. Po Sinhai revoliucijos Džu palaikė revoliucinę grupę ir 1911 m. spalio mėn. prisijungė prie Cai E (su kuriuo susipažino dar karo akademijoje) ekspedicinių pajėgų brigados, kuri žygiavo prieš Čing dinastijos pajėgų Sičuane. Be to, 1915–1916 m. Džu tarnavo kaip pulko vadas kampanijoje prieš Juan Šikajų. 1916 m. birželio mėn. po Juano Šikajaus mirties, Cai E tapo Sičuano gubernatoriumi, o Džu buvo paskirtas brigados vadu.Shum Kui-kwong, Zhu-De (Chu Teh), University of Queensland Press (St. Lucia: 1982), p. 3-4.

Po savo mokytojo Cai E ir pirmosios žmonos mirties, Džu priprato prie opiumo, kurį vartojo iki 1922 m. gydymo Šanchajuje.„Dictionary of Contemporary Chinese Military History“. google.com. Jo kariai toliau jį rėmė, todėl jis konsolidavo savo jėgas ir tapo karo vadu. 1920 m. jo kariai buvo išstumti iš Sičuano Tibeto sienos link. Todėl Džu grįžo į Junaną kaip provincijos valdžios viešojo saugumo komisijos narys. Maždaug tuo pačiu metu jo antroji žmona ir vaikas buvo nužudyti konkuruojančių karo vadų įsakymu, kas, kaip manoma, prisidėjo prie Džu sprendimo palikti Kiniją ir išvykti studijoms į Europą.Zhu De and his Marriages  Iš pradžių jis nuvyko į Šanchajų, kur jis įveikė opiumo priklausomybę ir, kaip sako istorikai, susitiko su Sun Jatsenu.„Zhu De“.  chineseposters.net. 1922 m. Džu bandė įstoti į Kinijos komunistų partijos, tačiau nebuvo priimtas dėl to, kad buvo karo vadu.Shum Kui-kwong, Zhu-De (Chu Teh), University of Queensland Press (St. Lucia: 1982), p. 4-5.

 Kelias į komunizmą 

1922 m. pabaigoje, Džu išvyko į Europą ir studijavo Getingeno universitete Vokietijoje iki 1925 m.William W. Whitson, Huang Chen-hsia, The Chinese High Command: A History of Communist Military Politics, 1927–1971, Praeger Publishers: New York, 1973, p. 30f., kur
sutiko Džu Enlai. Džu De buvo išvarytas iš Vokietijos už savo vaidmenį studentų protestuose.„Dictionary of Contemporary Chinese Military History“. google.com. Maždaug tuo pačiu metu jis prisijungė prie Kinijos komunistų partijos. Džu Enlai buvo vienas iš jo rėmėjų (turėti rėmėją buvo viena iš bandomosios narystės sąlygų).„The legacy of overseas study for China’s early leaders: Zhu De“. china.org.cn. 1925 m. liepos mėn. Džu išvyko į Sovietų Sąjungą studijuoti karinius reikalus, o 1926 m. liepos mėn. grįžo į Kiniją tam, kad nesėkmingai įtikintų Sičuano karo vadą Jang Seną paremti Šiaurės ekspediciją.William W. Whitson, Huang Chen-hsia, The Chinese High Command: A History of Communist Military Politics, 1927–1971, Praeger Publishers: New York, 1973, p. 30f.

1927 m. po Pirmojo Jungtinio fronto tarp Guomindano ir Kinijos komunistų partijos žlugimo, Guomindano valdžios įsakė Džu De vadovauti pajėgoms kovoje prieš Džu Enlajaus ir Liu Bochengo Nančango sukilimą.William W. Whitson, Huang Chen-hsia, The Chinese High Command: A History of Communist Military Politics, 1927–1971, Praeger Publishers: New York, 1973, p. 30f. Atsižvelgiant į tai, kad Džu De padėjo surengti sukilimą, jis ir jo kariuomenė pabėgo iš Guomindano.Zhu De – New World Encyclopedia Tačiau sukilimui nepavyko gauti palaikymo ir Džu De buvo priverstas bėgti iš Nančango su savo kariuomene. Naudodamasis netikru vardu, Wang Kai, Džu pavyko rasti prieglobstį savo pajėgoms pas karo vadą Fan Šišengą.Zhu De – New World Encyclopedia Netrukus Džu tapo nauju Pirmojo Jungtinio Fronto karinio instituto Nančange vadovu.Jinggang Mountain Range CPC History 

 Džu ir Mao 

Džu glaudus darbas su Mao Dzedunu prasidėjo 1928 m., kai su Čen I ir Lin Biao pagalba jis pabėgo nuo Fan Šišengo apsaugos ir nužygiavo su savo kariuomene iš 10 000 vyrų į Dzinggango kalnus."Mao’s Road to Power: From the Jinggangshan to the establishment of the… " google.com. Džu pradėjo stiprinti Mao kariuomenę ir kurti Raudonąją armiją, stiprinant ir plėtojant sovietų kontrolės sritis.Daniel Morley. „The Chinese Communist Party 1927-37 – The development of Maoism – Part Six“ In Defence of Marxism.

Savo vadovavimo dėka, Džu greitai pasiekė didžiulio populiarumo; vietiniai gyventojai net jam priskirdavo antgamtiniuis sugebėjimus. Tuo metu Mao ir Džu palaikė tokį glaudų ryšį, kad valstiečiai vadino juos „Džu Mao“.http://chineseposters.net/themes/zhude.php  Bianco, Lucien (1957). Origins of the Chinese Revolution, 1915–1949. Stanford Press. p. 64, note 10.

1929 m. Džu ir Mao buvo priversti bėgti iš Dzinggangšano () į Žuidzin () dėl Guomindano karinio spaudimo.„Ruijin Revolutionary Memorial“  Čia jie įkūrė Dziangsi sovietinę valstybę, kuri galiausiai padengė 30 000 kvadratinių kilometrų ir ją sudarė apie tris milijonai žmonių. „The Jiangxi Soviet“ 1931 m. Žuidzine, Džu, Kinijos komunistų partijos vadovybės buvo paskirtas Raudonosios armijos lyderiu. „Mao’s Road to Power – Revolutionary Writings, 1912–1949“ google.com. Džu sėkmingai vadovavo Raudonajai Armijai prieš Guomindano pajėgas Ketvirtoje apsupimo kampanijoje. „Dictionary of Contemporary Chinese Military History“ google.com. Tačiau jis nesugebėjo padaryti to paties Penktos apsupimo kampanijos metu ir Kinijos komunistų partija turėjo bėgti.„Mao“ google.com. 1934 m. jie pradėjo Ilgajį žygį.„The Long March 1934 to 1935“ historylearningsite.co.uk.

 Raudonosios Armijos lyderis 

Ilgojo žygio metu Džu De ir Džu Enlai organizavo tam tikrus mūšius kartu. Tačiau tai davė tik keletą teigiamų pasekmių, nes reali valdžia buvo Bo Gu ir Otto Brauno rankose. Dzunji konferencijos () metu Džu palaikė Mao Dzeduno kritiką Bo ir Brauno atžvilgiu.„Mao Zedong, Zhou Enlai and the Evolution of the Chinese Communist Leadership“. google.com.
Po konferencijos Džu bendradarbiavo su Mao ir Džu Enlajumi karinėse reikaluose. 1935 m. liepos mėn. Džu ir Liu Bočengas buvo su Ketvirtąja Raudonąja armija, o Mao Dzedunas ir Džu Enlai su Pirmąja Raudonąja armija.„New Fourth Army“. google.com.„Chinese Revolution“. Chinese Revolution. Kai pasirodė skirtumai tarp dviejų padalinių, Džang Guotao, Ketvirtosios Raudonosios armijos lyderis, privertė Džu vykti į pietinę šalies dalį.Battle of Baizhangguan Pass Ketvirtoji Raudonoji armija vos išgyveno pasitraukimą iš Sičuano provincijos. Po atvykimo į Jan-aną Džu vadovavo Raudonosios armijos atkūrimui pagal Mao politines rekomendacijas.CCTV Eyewitnesses to history: Yan’an

Antrojo Kinijos-Japonijos karo ir Kinijos pilietinio karo metu Džu ėjo Vyriausiojo Raudonosios armijos vado pareigas„Zhu De“. Encyclopedia Britannica., o 1940 m. kartu su Pengu Dehuai parengė ir organizavo Šimto pulkų puolimą (). Iš pradžių Mao pritarė šiam puolimui.„Biographical Dictionary of the People’s Republic of China“. google.com. Tačiau vėliau Lušano konferencijos () metu, Peng Dehuai buvo kritikuojanmas dėl šios kompanijos.„Mao Zedong as Poet and Revolutionary Leader“. google.com.

 Vėlesnis gyvenimas 

1940 m. Džu tapo Vyriausiuoju Liaudies išlaisvinimo armijos vadu, todėl palikuonys žiūri į Džu kaip į pagrindinį Liaudies išlaisvinimo armijos įkūrėją.„Distant Water“. google.com. Jis taip pat tarnavo kaip Kinijos Komunistų partijos pirmininko pavaduotojas (1956–1966) ir Kinijos Liaudies Respublikos pirmininko pavaduotojas (1954–1959). Džu vadovavo Kinijos armijai Korėjos karo metu.„Zhu De“. Answers.com. 1955 m. jam buvo suteiktas maršalo laipsnis.„Marshal of People’s Liberation Army: Zhu De“. chinadaily.com.cn. Po Lušano konferencijos Džu bandė apsaugoti Peng Dehuajų išsakydamas jam lengvą kritiką. Mao buvo nepatenkintas tokiu Džu elgesiu„Dictionary of Contemporary Chinese Military History“. google.com. ir po konferencijos jis buvo atleistas iš Centrinės Karinės Komisijos pirmininko pavaduotojo posto iš dalies dėl savo lojalumo Pengui.„Zhu De“. Encyclopedia Britannica.

1969 m. balandžio mėn. kultūrinės revoliucijos metu Džu buvo atleistas iš Politbiuro Nuolatinio komiteto pareigų bei Nacionalinio Liaudies Kongreso veikla buvo sustabdyta. Tačiau dėl Džu Enlai paramos, Džu De nepatyrė žalos ir nebuvo įkalintas.John Simkin. „Zhou Enlai“. Spartacus Educational. 1969 m. rugpjūčio mėn. Lin Biao paskelbė, kad svarbūs armijos vadai privalo vykti į tolimas sritis dėl įtampos tarp Kinijos ir Sovietų Sąjungos. Džu De turėjo vykti į Guangdžou.„Zhu De“. newworldencyclopedia.org. 1973 m. Džu vėl grįžo į Nacionalinį Liaudies Kongresą. „The Tenth National Congress (Aug. 1973)“. china.org.cn.

Iki savo mirties, 1976 m. liepos 6 d., Džu buvo svarbus vyresnysis valstybės veikėjas.„Zhu De Death“. chinadaily.com.cn. Jis mirė praėjus šešiems mėnesiams po Džu Enlai mirties„Three Chinese Leaders: Mao Zedong, Zhou Enlai, and Deng Xiaoping – Asia for Educators – Columbia University“. columbia.edu. ir tik prieš du mėnesius iki Mao Dzeduno mirties.„BBC ON THIS DAY – 9 – 1976: Chairman Mao Zedong dies“. bbc.co.uk. Džu po trijų dienų buvo kremuotas, o vėliau palaidotas.„Encyclopedia of Cremation“. google.com. Sauro Angelini Interview. „Comparative Epistemologies for Thinking China“. National Taiwan University. June 12, 2013.

 Šaltiniai 

 Bibliografija 
 The Great Road: The Life and Times of Chu Teh by Agnes Smedley, Monthly Review Press, New York and London 1956

Kategorija:Kinijos Liaudies Respublikos prezidentai